FLUMINENSIA : časopis za filološka istraživanja
Fluminensia je časopis za filološka istraživanja što ga od 1989. kontinuirano dvaput godišnje objavljuje Odsjek za kroatistiku Filozofskoga fakulteta Sveučilišta u Rijeci. Tematski pokriva područje filologije i obuhvaća radove iz područja jezikoslovlja, u prvom redu kroatističkoga (dijalektološke, povijesnojezične, standardološke kroatističke i komparativne studije), iz područja književnosti (povijesti književnosti, teorije književnosti i stilistike), kao i prikaze netom objavljenih djela iz svih nabrojenih područja (temeljite i vrlo stručne prikaze isključivo znanstvenih publikacija). Svaki se članak šalje na recenziju dvama recenzentima, nerijetko i stranim. U slučaju opozitnih recenzija, procijeni li Uredništvo potrebnim, članak se šalje i trećemu recenzentu, a na koncu Uredništvo donosi zaključnu ocjenu. Uredništvo odbija radove neadekvatne sadržajem ili vrijednošću bez recenzentskog postupka. Indeksiranost časopisa i baze cjelovitih tekstova: ESCI (WoS), CSA Linguistic and Language Behavior Abstracts, MLA International Bibliography, Linguistic Bibliography, Bibliography of Slavic Linguistics, European Reference Index for the Humanities and the Social Sciences (ERIH PLUS), SCOPUS, ULRICHSWEB, Central and Eastern European Academic Source (EBSCO), CARHUS Plus+2014, OpenDOAR, Directory of Open Access Journals (DOAJ), HRČAK, HAW
Odsjek za kroatistiku Filozofskoga fakulteta Sveučilišta u Rijeci Sveučilišna avenija 4, HR-51000 Rijeka
Kroatistički pogledi na hrvatsku književnopovijesnu tradiciju
Prikaz knjige Tihomila Maštrovića "Stazama hrvatskih književnih povjesničara: kroatistički ogledi", Alfa, Zagreb, 2025.
Autorska prava (c) 2026 FLUMINENSIA : časopis za filološka istraživanja
Je li sve što mislimo da je pogrešno zapravo pravilno?
Prikaz knjige Mate Kapovića "Jezični savjetnik za 21. stoljeće", Sandorf, Zagreb, 2024.
Prikaz druge knjige "Gramatike bosanskoga jezika". "Sintaksa" Ismaila Palića (Univerzitet u Sarajevu – Institut za jezik, Sarajevo, 2025.)
Konceptualne metafore u diskursu suvremenoga plesa
Budući da se diskurs suvremenoga plesa oslanja na različite konceptualne strukture i metaforičke jezične izraze koji se odnose na utjelovljenje, istraživanje konceptualnih metafora pokazalo se učinkovitim okvirom za ispitivanje načina na koje se tijelo konceptualizira u plesnome diskursu (Goschler 2005; Brandt 2015; Katan-Schmid 2017). U ovome se istraživanju polazi od teorijskoga okvira konceptualne metafore i postavke da kognitivni procesi koji oblikuju percepciju, misao i jezik proizlaze upravo iz tjelesnoga iskustva (Lakoff i Johnson 1980; Lakoff 1987; Kövecses 2005). Cilj je istraživanja utvrditi konceptualne metafore s ciljnom domenom plesnoga tijela u korpusu tekstova o suvremenome plesu. Istraživanje polazi od dviju pretpostavki. Prva je da će se utvrđeni metaforički izrazi samo djelomično preklapati s konvencionalnim metaforama te da će pokazivati obilježja estetskih metafora, dok se druga pretpostavka odnosi na pojavu obrnutoga smjera mapiranja, pri kojemu je izvorna domena apstraktna, a ciljna konkretna. Da bi se ostvario navedeni cilj, sastavljen je korpus uz pomoć Sketch Engine programa. Metaforički obrasci ispitani su u jezičnim strukturama koje sadrže ciljnu lemu tijelo, dok je Hrvatski jezični portal korišten za uvid u značenje i potvrdu metaforičke dimenzije u analiziranim izrazima. Prikupljeni podatci grupirani su u tri kategorije koje predstavljaju tri nadređene izvorne domene. Prva uključuje konceptualne metafore u kojima se plesno tijelo konceptualizira kao materijalni objekt, s izvornim domenama koje uključuju sljedeće: nebesko tijelo, spremnik, skulptura, mapa, krajolik, reljef i građevina. U drugoj se kategoriji plesno tijelo konceptualizira kao sredstvo i subjekt izražavanja, a izvorne su domene: jezik, komunikator i misaono-emocionalni subjekt. Treća uključuje konceptualne metafore u kojima se plesno tijelo konceptualizira kao dinamička fizička pojavnost, a izvorne su domene: energija/sila, voda, svjetlo i zvuk. Rezultati istraživanja pokazuju da su utvrđene metafore pretežito estetski orijentirane te, u skladu s polaznim pretpostavkama, određene specifičnim kontekstom diskursa suvremenoga plesa, čime se pruža uvid u figurativne dimenzije konceptualnih okvira putem kojih se opisuje plesno tijelo.
kognitivna semantika; konceptualna metafora; plesno tijelo; diskurs suvremenoga plesa
Појдовните премиси на истражувањето се темелат на континуираниот интертекстуален дијалог меѓу македонската уметничка лирика и фолклорната традиција. Овој дијалог е конститутивен за современата македонска книжевност и, особено за лирската поезија. Теоретските премиси на истражувањето се темелат врз мнемоничката парадигма на интертекстуалноста, елаборирана од страна на Ренате Лахман и на Дубравка Ораиќ-Толиќ. Нивните теоретски концепти ќе бидат интерпретативно применети на пет песни од македонската поезија (Свети Ѓорѓија од Петре М. Андреевски, Свети Георги ја убива ламјата од Богомил Ѓузел, Ламјата на Свети Ѓорѓија од Лилјана Дирјан, Свети Ѓорѓи ја убива ламјата од Катица Ќулавкова и Во срцето ти влегувам, ми вели Свети Ѓорѓија! од Светлана Христова-Јоциќ). Интерпретативниот фокус е поставен врз прегледот на интертекстуалните релации и постапки во песните и врз нивните мнемонички функции, потврдувајќи ја основната теза за интертекстуалноста како меморија на текстот, односно како основен модел преку којшто книжевноста ја отелотворува меморијата на културата.
лирика; интертекстуалност; меморија; македонска поезија
Il motivo arboreo nella poesia epica ed epico-lirica in italiano degli autori dalmati nell’Ottocento
Il saggio mira ad analizzare il motivo arboreo nella poesia epica ed epicolirica in lingua italiana degli autori dalmati dell’Ottocento e ad apportare alla comprensione della trasformazione delle modalita descrittive della poesia epica del secolo. Nel passaggio dall’epica classica, caratterizzata da descrizioni ampie e analitiche, a una poetica fondata su immagini piu brevi e selettive, la descrizione non perde la propria funzione. Essa continua infatti a svolgere un ruolo strutturale all’interno di una narrazione sempre piu liricizzata. In tale contesto, il motivo dell’albero non funge soltanto da elemento figurativo o ornamentale del paesaggio reale o immaginario, ma contribuisce alla costruzione dello spazio narrativo e orienta l’interpretazione del testo. La metodologia adottata si basa su un’analisi testuale e comparativa di opere di Niccolo Ivellio, Niccolo Giaxich, Giovanni Bizzarro e Anna Vidovich con particolare attenzione alle immagini arboree e al loro significato simbolico. L’analisi mostra come la scelta di singole specie arboree permetta agli autori di evocare il paesaggio naturale e culturale della Dalmazia e di concentrare significati mitologici, storici, politici, religiosi e autobiografici. Nelle opere di Ivellio e Giaxich il motivo arboreo e legato soprattutto alla rappresentazione del potere politico e dell’idea di pace. Nell’opera di Bizzarro esso si inserisce in un contesto biblico e religioso e rende piu concreta la dimensione sacra del racconto mentre nell’opera di Vidovich diventa parte centrale della costruzione mitica e della memoria personale. Attraverso quadri descrittivi semplici e riconoscibili, questi autori mettono in relazione natura, storia e memoria e sviluppano una forma di narrazione piu concisa e piu vicina all’esperienza individuale.
motivo dell’albero; poesia epica e lirico-epica; Dalmazia; Ottocento; lingua italiana; liricita della narrazione epica
Marija Magdalena u glagoljskim liturgijskim knjigama
Marija iz Magdale, najznačajniji ženski lik u neposrednom krugu Isusovih učenika, u ranokršćanskim spisima i kanonskim evanđeljima prikazana je kao prva svjedokinja Isusova uskrsnuća i apostolica apostola. Međutim tijekom povijesti svedena je na priču o pokajanoj bludnici te je u toj arhetipskoj ulozi prikazivana u književnosti, likovnoj i filmskoj umjetnosti do danas. Svrha je ovoga rada istražiti temelje preobrazbi lika Marije Magdalene u srednjovjekovnim hrvatskoglagoljskim izvorima, ponajprije u liturgijskim knjigama (misalima i brevijarima). Kako će istraživanje pokazati, Magdalena je, uz Isusovu majku Mariju, najpopularniji biblijski ženski lik kako u europskomu srednjovjekovlju tako i u hrvatskoglagoljskim izvorima. Riječ je o temi važnoj za razumijevanje glagoljaštva, ali i ženskih biblijskih likova i njihove uloge u povijesti žena, koja je dosad ostajala na margini istraživačkoga fokusa. Pitanja koja se danas postavljaju o Mariji Magdaleni, posebice u feminističkoj teologiji, neizbježno su i pitanja o kolektivnoj memoriji i načinima pamćenja biblijskih likova u književnosti i umjetnosti te o položaju žena u društvu, a napose u Crkvi od ranog kršćanstva do danas.
Marija Magdalena; povijest žena; biblijski likovi; glagoljski liturgijski izvori; misali i brevijari
Strateško konstruiranje značenja engleskih fraznih glagola kod govornika hrvatskog i arapskog kao prvog jezika
U radu se istražuje strateško konstruiranje značenja engleskih fraznih glagola kod govornika engleskog kao drugog jezika (J2) čiji su prvi jezici (J1) hrvatski i arapski. Oslanjajući se na razvijeni istraživački program strateškog konstruiranja značenja (Geld 2006, 2009; Geld i Letica Krevelj 2011; Geld i Maldonado 2011; Geld i Stanojević 2016), istraživanje replicira dosadašnje nalaze proširujući ih uvođenjem arapskog kao novog J1 u istraživački program. Instrument, postupak kodiranja i analitički okvir preuzeti su iz Geld (2009). Rezultati pokazuju da obje skupine primjenjuju topološko određenje, leksičko određenje i kompozicionalnost, no učestalost topološkog određenja značajno je niža kod govornika arapskog (t(44) = 4,49, p < ,001, d = 1,32). Razlike u informativnosti čestica (out i down > in i up) te shematičnost leksičke sastavnice fraznog glagola (F(1, 45) = 118,84, p < ,001, η² = ,72) također igraju značajnu ulogu. Nalazi potvrđuju ranije tvrdnje da konstruiranje značenja u J2 odražava tipološki prijenos i opće kognitivne procese koji su u osnovi razumijevanja jezika.
engleski frazni glagoli; strateško konstruiranje značenja; kognitivna lingvistika; usvajanje drugog jezika; hrvatski; arapski
Turističke brošure, koje imaju dvostruku komunikacijsku svrhu, tj. informirati i uvjeriti čitatelje, uvelike se oslanjaju na metadiskurs. Prve analize metadiskursa provedene su u kontekstu akademskog diskursa, gdje je njegova važnost prvi put utvrđena (Hyland, 1998a, 1998b; Vande Kopple, 1985). Naknadno su se istraživanja proširila i na druge vrste diskursa, uključujući turizam (Dafouz-Milne, 2008; Dafouz Milne, 2003; Fuertes-Olivera i dr., 2001; Mauranen, 1993), kao i na druge jezike osim engleskoga. Međutim, kada je riječ o metadiskursu, hrvatski jezik i dalje je nedovoljno istražen (Balažić Bulc & Požgaj Hadži, 2018; Pon & Petrić, 2023). Ovo istraživanje posebno se usredotočuje na upotrebu pojačivača (engleski: boosters), koji imaju ključnu ulogu u uvjeravanju i interakciji s čitateljem, ali ostaju nedovoljno istraženi, osobito u jezicima manje rasprostranjenosti poput hrvatskoga. Istraživanje je dio doktorskog rada o metadiskursu u engleskim i hrvatskim turističkim brošurama te njihovim engleskim prijevodima. Analiza je provedena na korpusu ‘Tourist Corpus’ koji je sastavljen za ovo istraživanje i koji se sastoji od tri potkorpusa, a to su: potkorpus brošura izvorno napisanih na engleskom jeziku, potkorpus brošura izvorno napisanih na hrvatskom jeziku te potkorpus engleskih prijevoda hrvatskih brošura. Rezultati ukazuju na značajne međujezične razlike u upotrebi pojačivača. Osim toga, na temelju analize se može zaključiti i da se u engleskim prijevodim hrvatskih brošura teži zadržati obrasce korištenja tipične za hrvatski jezik, umjesto da se slijede norme engleskog turističkog diskursa, što može utjecati na način na koji međunarodna publika interpretira takve brošure.
metadiskurs; turistički diskurs; turističke brošure; pojačivači
Diskursne oznake u računalno posredovanoj komunikaciji
Uz diskursne oznake (DO) veže se terminološka neujednačenost te se za njih upotrebljavaju i nazivi: diskursne čestice, diskursni operatori, pragmatički markeri, diskursni konektivi, rečenični veznici i signalne fraze. Takav uvid potvrđuje da još uvijek ne postoji konsenzus o njihovu statusu i ulozi. Ipak, brojna istraživanja o uporabi DO-a u komunikaciji licem u lice doprinijela su općeprihvaćenosti njihovih temeljnih obilježja. Unatoč tome, radovi o DO-ama u kontekstu računalno posredovane komunikacije (RPK) i dalje su malobrojni. Smatramo da specifična obilježja interneta kao medija mogu dati drugačiji pogled na spomenutu problematiku te pridonijeti boljem razumijevanju nastanka, funkcijā i statusa DO-a. Polazišna je pretpostavka ovoga istraživanja da se DO-e u RPK-u sustavno ostvaruju u obliku kratica i obavljaju različite pragmatičke uloge, što se potkrepljuje kvalitativnom analizom i predloženom funkcionalnom klasifikacijom. DO-e se ponajviše upotrebljavaju u službi ostvarenja tekstne koherencije, jezične ekonomije i signalizacije komunikacijskih zadaća, što je u mrežnome okružju teže postići (ponajviše zbog izostanka zajedničkoga situacijskog konteksta). Također je poznato da DO-e služe kao sredstva ograđivanja (engl. hedging) kojima govornik modificira ilokucijsku snagu vlastitih iskaza, ali preuzimaju i funkciju popunjivača (engl. fillers) koji služe za strukturiranje i dobivanje vremena u interakciji. Pritom se u radu razlikuju klasični popunjivači od poštapalica, koje zbog redundancije i preučestale uporabe narušavaju koheziju i koherenciju diskursa, čime postaju disfunkcionalni ekstrem u kategoriji DO-a. Glavni je cilj ovoga rada ilustrirati manifestaciju jezične kreativnosti u digitalnome mediju u kojemu se, zbog njegove naravi, DO-e sustavno ostvaruju u obliku kratica te preuzimaju polifunkcionalne uloge u RPK-u. Istraživanje je provedeno na korpusu od 600 privatnih interakcija prikupljenih putem sustava za razmjenu trenutačnih poruka (Google Hangouts, Facebook Messenger, WhatsApp). Analiza se temelji na postavkama pragmatike i konverzacijske analize, uz uvažavanje specifičnosti RPK-a.
diskursne oznake (DO); računalno posredovana komunikacija (RPK); kratice; pragmatika; jezična kreativnost
Privatni posjed i publicijansko vlasništvo
U ovome se radu analiziraju kolokacijske sveze koje riječi vlasništvo, vlasnik, posjed i posjednik tvore u općem i strukovnom jeziku. Riječ je o osnovnim pojmovima stvarnog prava koji su ujedno dio općeg jezika. Metodologija rada zasniva se na korpusno vođenom pristupu, a upotrijebljeni su korpusi hrWaC 2.2 za opći jezik i korpus stvarnoga prava koji smo izradili za potrebe ovog istraživanja. Ekscerpirani su podatci dobiveni funkcijom Word Sketch te su analizirane sve relevantne sveze koje navedeni pojmovi tvore u dvama korpusima. Usporedbom sveza pokazalo se da postoje (velike) razlike u kolokacijskom povezivanju navedenih riječi u općem i stručnom jeziku. Te su razlike posljedica složenih unutarleksičkih i međuleksičkih odnosa te determinologizacije.
opći jezik; strukovni jezik; pravna terminologija; kolokacijske sveze; stvarno pravo
Glagolska valencija u starogrčkom – rečenična struktura iza brojke
U radu se predstavlja istraživanje rečenične sintakse kojoj se pristupa s aspekta ovisnosne i funkcionalne gramatike kroz pojmove glagolske valencije i obaveznih dopuna, na korpusu odabranih tekstova. U teorijskom dijelu određuju se minimalna rečenična struktura (jezgrena predikacija) na kojoj će se promatrati međudjelovanje glagola i obaveznih dopuna. Obavezne dopune označavaju se prema kriterijima kategorije, funkcije i forme, što pokriva raznovrsnost njihova ostvarenja u starogrčkom i što omogućava njihovo modeliranje za shemu označavanja. U praktičnom dijelu istraživanja shema označavanja glagola i njihovih dopuna provodi se računalnim metodama, pa se očekuju i računalno formatirani rezultati te dijelom i njihove računalno utemeljene interpretacije (kvantitativna analiza, statistički parametri). Istraživanje se postavlja u kontekst drugih aktualnih računalnih modela opisa glagolske valencije u starogrčkom i unutar njega se valorizira. U zaključnom se dijelu naznačuje kako se ovako formulirano istraživanje nastavlja u sljedećoj svojoj fazi.
starogrčka rečenična sintaksa; ovisnosno-funkcionalna gramatika; računalna humanistika; obavezne dopune; glagolska valencija
Prikaz knjige Tamare Gazdić-Alerić Hrvatski između nas (Školska knjiga – Učiteljski fakultet, Zagreb, 2023)
Prikaz knjige Svetlane Tomić Knjiga koja nedostaje: Priručnik za funkcionalnu pismenost (S. Tomić, Beograd, 2022).
„Živjeti i pohađati školu u Finskoj ravno je dobitku na lutriji“
Rad kritički propituje kategoriju „imigrantske književnosti“ kako se ona koristi u akademskom i javnom diskursu, predlažući pojam „transnacionalne književnosti“ (Lukić 2014), te, osljanjajući se na kritičku naratologiju rase i bjeline (Critical Race and Whiteness Narratology) i uz analizu koncepta rase u nordijskim zemljama, razvija čitanje romana Moja mačka Jugoslavija (2020) Pajtima Statovcija. Pritom se ističe kako evolucija književne scene u protekla dva desetljeća kontekstualizira svrstavanje Statovcijeva romana u okvir finske, a ne „imigrantske književnosti“ (Nissilä 2017). Unatoč toj promjeni paradigme, kategorija „imigrantske književnosti“ i dalje se koristi, iako su u kritičkoj recepciji višekratno istaknuti njezini konceptualni i interpretativni nedostaci (npr. Gokieli 2017; Löytty 2015; Walkowitz 2010). U radu se transnacionalna književnost uvodi kao alternativna kategorija za djela koja uključuju dva ili više nacionalnih konteksta. Transnacionalizam kao fenomen „prekoračivanja granica“ preuzima elemente narativa koji nisu nužno izravno povezani s više nacionalnih država, već se raznoliko manifestiraju ovisno o različitim sociokulturnim okolnostima i normama. To uključuje jezike, kulture, etničke pripadnosti, rase i religije, spol i rod itd. Stoga zaokret prema transnacionalnom u književnosti ne poriče i dalje prisutne nacionalne referentne okvire, premda naglašava transnacionalne veze (Pollari et al. 2015). Pritom se rad odmiče od okvira u kojem se imigranti – i njihovi potomci – pozicioniraju kao Drugi, te se približava shvaćanju migracije kao fenomena koji zahvaća brojne aspekte proživljenih iskustava subjekta i koji ih oblikuje, kao i formalne karakteristike teksta te načine njegova čitanja. U radu se tvrdi da se kod pojedinih imigranata pozicioniranih kao Drugi sve razlike u odnosu na dominantne sociokulturne norme mogu promatrati kao stopljene u subjektovoj rasi kroz djelovanje (Moya and Markus 2010). U nordijskom kontekstu rasa se određuje u odnosu na bjelinu, koja funkcionira kao nevidljiva pozadina prema kojoj se ta razlika procjenjuje (Lundström et al. 2024).
transnacionalna književnost; „imigrantska književnost“; kritička naratologija rase i bjeline; postjugoslavenska književnost; Pajtim Statovci
Disfunkcionalnost obitelji i transgeneracijski prijenos traume u Ubij se, tata Monike Herceg i Ostanak Hane Konsa
Estetski odgovori na ekološke, političke, društvene i egzistencijalne krize na makro, ali i mikro razini, oblikuju tematski horizont recentne književne produkcije. Navedeno potvrđuju i tekstovi koji su još potkraj 20. stoljeća anticipirali zaokret prema narativima kolektivne i individualne ranjivosti. Unutar takvog diskursa, obitelj se ni u suvremenoj hrvatskoj drami ne prikazuje kao stabilizacijska jedinica društva, nego kao mikrokozmos krize i mjesto duboko ukorijenjenog nasilja. Obitelj kao utočište u dramama Ubij se, tata Monike Herceg i Ostanak Hane Konsa ne postoji, već je prikazana kao hermetični sustav u kojem trauma i nasilje postaju predmeti nasljeđa. U tim se tekstovima ne traži pomirenje. Umjesto toga prikazuje se nemogućnost nadvladavanja naslijeđenih obrazaca. Obje su drame strukturirane oko likova odrasle djece – kod Herceg je riječ o trojici sinova, dok se kod Konse pojavljuju brat i sestra. Herceg tematizira toksičnu muškost kroz patrijarhalni model nasilnog oca i nemoć sinova pred njegovim autoritetom, dok Konsa dekonstruira majčinstvo prikazujući ženu kao nositeljicu moći i autoritet. Kroz retrospektivne scene i introspektivne monologe propituje se sam temelj roditeljske figure, razotkrivaju se slojevi obiteljske disfunkcionalnosti, rodne rigidnosti i manifestacije nasilja. Polazeći od teorijskih okvira koje su postavili Aleida Assmann, Carsten Gansel, Meera Atkinson, Judith Butler i Cathy Caruth, ovaj rad po prvi puta analizira navedene drame kroz prizmu transgeneracijske traume, rodne normativnosti i disfunkcionalnih obrazaca obiteljskih odnosa. Metodološki pristup temelji se na komparativnoj analizi tematskih, strukturnih i narativnih obilježja.
suvremena drama; Monika Herceg; Hana Konsa; transgeneracijska trauma; kriza; nasilje
U ovomu se radu analizira pjesma Tina Ujevića „Okamine“ koja je uvrštena u pjesničku zbirku Žedan kamen na studencu (1954). Za cjelokupni je opus Tina Ujevića vrlo karakteristično da se u brojnim što pjesničkim, a što proznim tekstovima pojavljuju u tekst uklopljeni metatekstualni komentari. Pjesma „Okamine“ do sada je u znanstvenim i stručnim radovima posvećenima književnomu opusu Tina Ujevića prošla gotovo nezamijećeno, a čini mi se da ju je moguće analizirati kao izrazito slojevitu lirsku pjesmu o čitanju lirske pjesme. Kao metodološki okvir pri čitanju Ujevićeve pjesme „Okamine“ poslužili su mi književnoteorijski uvidi francuskoga filozofa Mauricea Blanchota, koji je dao poticaj i bitno utjecao na razvoj poststrukturalizma. Analizom se nastojalo ukazati na neobičan dosluh u kojemu stoje Blanchotovi pogledi na čitanje i Ujevićeva pjesma. Cilj mi je bio pokazati kako sama Ujevićeva pjesma upozorava na svoju pjesničku formu, na kretanje unatrag i unaprijed, horizontalno i vertikalno kao nužne preduvjet čitanja, kako sa svojim čitateljima ulazi u rječničke igre i vrlo pomno bira egzotične i arhaične izraze, kako upozorava čitatelja na svoju ispražnjenost od bilo kakva konačna smisla i kako ga zove na „palimpsestno čitanje“ (Genette) koje podrazumijeva čitanje jednoga teksta u složenoj mreži odnosa s drugim tekstovima. U zaključku ističem kako pjesma poziva čitatelja na čitanje unatoč činjenici da mu ni jedno metodološko polazište neće priskrbiti potpuno i jednom za svagda valjano čitanje pjesme.
Tin Ujević; Žedan kamen na studencu; pjesništvo; interpretacija; prikaz
Suživot engleskoga i hrvatskoga jezika u visokome obrazovanju
Znatan porast uporabe engleskoga kao jezika visokoškolske nastave (EJVIN) otvara pitanja njegova utjecaja na nacionalne jezike. EJVIN rijetko prati eksplicitna jezična politika, a kada se ona provodi, pokriva domene jezičnoga umijeća u engleskome i jezične potpore za EJVIN. Jezična politika međutim ostavlja izvan fokusa ulogu, uporabu i poznavanje nacionalnih jezika. Također, nedostaju istraživanja stavova studenata i nastavnika koji uče i poučavaju na engleskome jeziku u visokome obrazovanju o pitanjima vezanima uz nacionalni jezik. Ovom se studijom stoga, metodom upitnika na uzorku od 71 studenta te metodom fokus-grupe od 14 studenata druge i treće godine prijediplomskoga studija na jednoj hrvatskoj visokoškolskoj instituciji, odgovara na nedostatak istraživanja ispitivanjem stavova i percepcija studenata o uporabi, poznavanju i statusu hrvatskoga jezika u visokome obrazovanju (na engleskome jeziku) i u njihovoj budućoj struci. Kvantitativni su podaci obrađeni metodama deskriptivne statistike, a kvalitativni metodom tematske analize. Rezultati pokazuju da velika većina ispitanika ne smatra da njihova odluka da studiraju na engleskome jeziku ugrožava razvoj i uporabu hrvatskoga jezika. Trećina ispitanika međutim ističe negativne učinke svoje odluke na njihovo umijeće u hrvatskome jeziku, posebice na poznavanje jezika discipline. Gotovo 90 % studenata zagovara postojanje hrvatskih inačica studijskih programa na engleskome jeziku, dok polovica podupire uvođenje kolegija Hrvatski za posebne namjene. Manjina ispitanika opravdava povremeno prebacivanje nastavnika na hrvatski jezik tijekom nastave na engleskome jeziku. U radu se ističe važnost očuvanja uloge hrvatskoga jezika u visokome obrazovanju (na engleskome jeziku), odnosno kreiranja jezičnih politika koje podupiru internacionalizaciju visokoga obrazovanja uz zaštitu i promicanje nacionalnih jezika.
hrvatski jezik; engleski jezik; visoko obrazovanje; engleski kao jezik visokoškolske nastave; studenti; jezična politika
U ovom se radu analizira retorika političkih govora vezanih uz rat u Ukrajini. Istraživanje obuhvaća šest govora prikupljenih iz diskurzivnih krajolika Ukrajine, Europske unije, Sjedinjenih Američkih Država i Rusije. Metodološki okvir oslanja se na Amossyijinu socio-diskurzivnu teoriju argumentacije (2001., 2002., 2009.), Van Dijkovu teoriju semantičkih makrostruktura i okvira znanja (1977., 1980.), Chiltonov model političkog diskursa (2004.) te Faircloughov i Faircloughov okvir praktičnog rasuđivanja (2012.), s ciljem razumijevanja važnosti retoričkih i lingvističkih sredstava u konstrukciji značenja i mobilizaciji političkog djelovanja. Analizom se identificiraju tri dominantna okvira znanja: pojednostavljenja narativa, pozivi na djelovanje i apeli na solidarnost. Stilske figure proučavaju se u vidu njihovih uloga u pojačavanju percipiranih prijetnji i poticanju animoziteta prema „drugosti“. Rezultati analize ukazuju na značajne varijacije u uporabi jezičnih izraza povezanih s ratom i solidarnošću, što odražava međunacionalne razlike u stupnju političke i humanitarne predanosti Ukrajini. Ukrajinski predsjednik najodlučniji je u artikulaciji poziva na djelovanje te iste smješta u kontekst moguće nuklearne eskalacije. Predsjednica Europske komisije apelira putem doxe, nastojeći osvijestiti krhkost Europe koja proizlazi iz njezine neposredne blizine ratu. Ova retorička izravnost razlikuje se od diplomatski oblikovanog diskursa koji obilježava američki i ruski kontekst. U ruskom diskursu retoričke figure služe ublažavanju moralne stigme rata i opravdavanju njegova nastavka, dok u američkom pridonose izbjegavanju otvorene identifikacije s položajem Ukrajine. U konačnici, istraživanje pokazuje kako se političkom retorikom, pa i onom uobličenom humanitarnim diskursom, može manipulirati u svrhu održavanja političke ambivalentnosti i pristranosti.
rat u Ukrajini; politički diskurs; retorička analiza; sociodiskurzivna argumentacija; praktično rasuđivanje; frekvencijske distribucije
U radu se istražuju frazemi koji sadrže leksem ‘zub/zubi’ u tekstovima objavljenim u slovačkim dnevnim novinama SME. Primarni je cilj istaknuti njihove jezične oblike i ekspresivne funkcije u sklopu publicističkoga stila, fokusirajući se na ustanovljene frazeološke obrasce, stilske figure (npr. izreke) te na metaforičke i metonimijske predodžbe. U okviru etnolingvističkih pristupa Wierzbicke (1985, 1996), Bartmińskoga (2010) te Vaňkove i Vitkovskaye (2014) ispituje se semantička struktura riječi zub u somatskim frazemima pomoću konceptualnoga profiliranja. Cilj je spoznati kognitivnu strukturu i procijeniti njezin ekspresivni potencijal u okviru specifičnoga tematskog konteksta rata u Ukrajini. Na korpus članaka objavljenih u SME-u između siječnja 2022. i svibnja 2023. primijenjene su metode korpusne lingvistike i pragmalingvistike. Korpus je kompilirala Slovačka akademija znanosti u Bratislavi na zahtjev autorica.
lingvistika; ekspresivna funkcija; stilistika; etnolingvistički pristup; zub
Autorska prava (c) 2025 FLUMINENSIA : časopis za filološka istraživanja
Ubrzan razvoj velikih jezičnih modela otvorio je nove mogućnosti za obradu figurativnoga jezika, no njihovo tumačenje značenja metafora i metaforičkih izraza i dalje zaostaje za razinom ljudskoga razumijevanja. Jedno od ograničenja jezičnih modela proizlazi iz nedostatnosti postojećih skupova podataka o metaforama, koji često nemaju jasno izražene veze s konceptualnim metaforama te su uglavnom jednojezični. U ovom radu predstavljamo CroSloMet, novi skup podataka s više od 1120 metaforičkih i 1120 doslovnih rečenica na hrvatskom i slovenskom jeziku, utemeljen na bazi metafora MetaNet.HR. Svaki je primjer označen pripadajućom konceptualnom metaforom, višerječnim jezičnim izrazom, kanonskim oblicima i doslovnom upotrebom, što omogućuje provedbu zadataka određivanja i objašnjavanja metafora. U radu su prikazane preliminarne evaluacije skupa podataka kroz dva eksperimenta: klasifikaciju metafora s pomoću modela CroSloEngual BERT-a, gdje je postignuta točnost od 88,5 %, te generiranje objašnjenja metafora s pomoću modela LLama 3-8B, pri čemu je stroga evaluacija točnoga podudaranja dala niske rezultate unatoč semantički valjanim rezultatima. Kako bismo to prevladali, predlažemo višerazinsku metodologiju validacije koja kombinira ručno označavanje, zaključivanje prirodnim jezikom, semantičku sličnost i prosudbu temeljenu na velikom jezičnom modelu. Naši rezultati naglašavaju važnost obuhvaćanja razina općenitosti i specifičnosti u metaforičkom preslikavanju te pokazuju na potrebu za nijansiranijim metodama evaluacije. CroSloMet je resurs za unaprjeđenje razumijevanja metafora u velikim jezičnim modelima i doprinosi međujezičnom i kognitivno utemeljenom istraživanju metafora.
metafore; metaforički skup podataka; objašnjavanje metafora; razumijevanje metafora; veliki jezični modeli
U ovom radu istražuje se odnos leksika i gramatike kroz n-grame ili učestale leksičke spojeve (ULS) u engleskom i hrvatskom jeziku. Kriteriji utvrđivanja ULS-ova iz n-grama uključuju frekvenciju, rekurentnost, semantičku neovisnost te gramatičku strukturu. ULS-ovi su vrsta višerječnih izraza koji predstavljaju nepotpune strukturne jedinice koje nadilaze gramatičke strukture (npr. at the same time, on the basis of, s obzirom na to, u skladu s člankom itd). Analizom podataka iz korpusa engleskog i hrvatskog jezika pomoću računalnojezikoslovnog alata Sketch Engine (Kilgarriff i dr. 2004) promatra se kako su navedene gramatičke strukture instancirane u tekstu. Za teorijsku osnovu odabran je okvir sistemske funkcionalne gramatike (engl. Systemic Functional Grammar, SFG, Halliday 1994; Halliday i Matthiessen 2004) zbog primjenjivosti i usredotočenosti na jezik u uporabi. U radu se istražuje i sintaktička sinonimija u vidu dvojnih gramatičkih struktura poput in case of + IMENSKA SKUPINA, in case + SUREČENICA; in the event of + IMENSKA SKUPINA, in the event + SUREČENICA i njihovih hrvatskih istovrijednica: u slučaju + IMENSKA SKUPINA i u slučaju + SUREČENICA. Kontrastivnom analizom pokazuje se odnos između gramatičkih i leksičkih struktura te kako je njihova funkcionalnost u tekstu motivirana značenjem. Naglašava se važnost kvantitativne analize podataka dobivenih iz korpusa stavljajući u suodnos korpusnu lingvistiku i leksikogramatiku. Dok postoje brojna istraživanja o ULS-ovima u engleskom jeziku, oni gotovo da i nisu istraživani u hrvatskome. Rad donosi nove podatke o uporabi leksičko-gramatičkih sveza u hrvatskome jeziku. Rezultati istraživanja mogu se primijeniti u poučavanju jezika, kontrastivnim istraživanjima koja povezuju leksikogramatičke obrasce različitih jezika te u unapređenju korpusne metodologije, osobito u pogledu preciznijeg označavanja imenskih skupina i njihovih postmodifikatora.
korpusna lingvistika; leksikogramatika; n-gram; učestali leksički spoj (ULS)
Dialectological Description of the Basic Phonological and Morphological Features in the Local Dialect of Lovinac (Municipality Poličnik)
Rad dijalektološki opisuje govor Lovinca, sela u Zadarskoj županiji (Općina Poličnik). Svrha je rada obraditi u dijalektološkoj literaturi nespomenut ravnokotarski govor i tako dopuniti jezičnu sliku širega zadarskog područja. Na temelju audiosnimaka govora najstarijega mještanina Lovinca navode se dijalektološki najvažnija fonološka obilježja, uz izabrane podatke na drugim jezičnim razinama. Pojedine značajke lovinačkoga govora promatraju se u kontekstu novoštokavskih ikavskih govora zadarskoga područja i širega zadarskoga kopnenoga jezičnog areala općenito. Opis pokazuje da je lovinački govor u glavnim fonološkim crtama tipičan novoštokavski ikavski govor zadarskoga zaobalja: obilježava ga štakavizam, razlikovanje parova palatalnih afrikata, redukcija nenaglašenoga vokala i te promjena vokala o u vokal u ispred nazalnih sonanta; među općim jezičnim crtama širega zadarskoga kopnenog područja ističu se upitno-odnosna zamjenica što, izmijenjen prezent glagola ići (ien, ieš…) i značajan broj zabilježenih punih infinitiva.
dijalektologija; novoštokavski ikavski; Lovinac; zadarsko područje
Nazivlje za romanske govore na istočnoj obali Jadrana
Mnogi se suvremeni radovi bave romanskim jezičnim utjecajima na hrvatske govore na području istočne jadranske obale, a još živući se romanski jezici sagledavaju i iz sociolingvističke perspektive. Pritom se misli na predmletački i mletački jezični sloj, no nemali se broj istraživanja bavi i istrorumunjskim jezikom. Ovim će se radom sustavno objasniti razlika između dvaju navedenih italoromanskih slojeva (predmletački i mletački govori) te će se predstaviti jedan istočnoromanski (istrorumunjski) jezik. Cilj je rada budućim istraživačima s područja hrvatske dijalektologije i romansko-slavenske kontaktne lingvistike, ali i istraživačima s drugih znanstvenih područja na jednom mjestu dati osnovne podatke o navedenoj temi te im podastrijeti nazive za romanske jezične varijetete na istočnom Jadranu. Budući da neki od ključnih naziva u radovima imaju različite oblike, pokušat će se usustaviti ta terminologija na hrvatskom, talijanskom i engleskom jeziku.
Romance; Dalmatian Romance; Istriot; Venetian; Istro-Romanian; terminology
Istraživanje vrijednosnog potencijala leksika polazište je deduktivnog pristupa u aksiologiji teksta; postupci vrednovanja na rečeničnoj i nadrečeničnoj (tekstnoj) razini ne mogu se analizirati bez uvažavanja vrijednosnih značenja (dekontekstualiziranih) riječi. Rječnici su idealna građa za istraživanje prve razine tekstne aksiologije, a klasifikacija njihova vrijednosnog vokabulara polazište je takvih istraživanja. Deduktivna aksiološka klasifikacija rječničke građe može započeti od vrlo općenite trodijelne sheme koja uključuje: a) elementarne vrijednosne oznake kojima je semantički potencijal istovjetan vrijednosnom potencijalu (dobro, loše, zlo i sl.); b) vrijednosne koncepte (vrednote) koji se kao takvi prepoznaju na pozadini elementarnih kulturnih kompetencija (junaštvo, čovječnost, pravda i sl.); c) ostale oznake koje sadržavaju autonomne izvankontekstne vrijednosne konotacije. Potonja kategorija može se dalje subklasificirati prema semantičkim poljima (primjerice, ‘emocije’, ‘ljudski karakter’, ‘govor’ itd.). Predloženi model analize primjenjuje se u ovom ogledu na Blago jezika slovinskoga (1649/1651) Jakova Mikalje, najstariji obuhvatniji rječnik s hrvatskim jezikom kao polaznim. Analiza se posebno usredotočila na kvantitativnu zastupljenost određenih skupova vrijednosnog leksika, uključujući i izostanak pojedinih oblika u leksemskom nizu istog korijena (pridjev, prilog načina, imenica, glagol). Izrazita brojnost i raznovrsnost leksema u pojedinim značenjskim poljima ili prevlast oznaka jednog vrijednosnog predznaka podvrgava se opreznim i tek hipotetskim kulturnopovijesnim tumačenjima.
aksiologija teksta; vrijednosni vokabular; vrijednosni koncept (vrednota); Jakov Mikalja
Jezik Molitvenika Gašpara Vnučića iz 1568. godine
U radu se prikazuju osnovne jezične značajke rukopisnoga molitvenika iz 1568. godine što ga je sastavio grobnički santez Gašpar Vnučić. Riječ je o rukopisu zborničkoga tipa pisanu kurzivnom glagoljicom. Iznose se podaci o nalazu rukopisa i njegovoj sudbini na temelju literature i arhivske građe te se prikazuju dosadašnje spoznaje o jeziku rukopisa. Budući da je riječ o rukopisu hibridnoga sadržaja pa je moguće (i očekivano) da njegov jezik nije koherentan već varira ovisno o tipu teksta, predlošku s kojega je prepisan, pa i o samom pisaru, u radu se izdvajaju pojedine tekstne cjeline, tj. donosi se sadržaj rukopisa. Središnji je dio ovoga rada posvećen grafiji te fonološkim i morfološkim značajkama jezika Molitvenika Gašpara Vnučića, s time da se one ne prikazuju monografski već se zadržava samo na odabranim jezičnim značajkama, osobito onima koje su različite u hrvatskom crkvenoslavenskom jeziku i onodobnoj čakavštini. Analizom je utvrđeno da je tekst u osnovici čakavski, ali s brojnim značajkama hrvatskoga crkvenoslavenskoga jezika koje su poslužile ili kao elementi za građenje višega književnoumjetničkoga stila, na razini pojedinačnih leksema, ili su pak preuzeti iz liturgijskih predložaka u manje-više neizmijenjenu obliku, na razini tekstnih cjelina. Elementi dvaju jezika čvrsto se isprepliću i zamjenjuju međusobno u cijelom tekstu što samo potvrđuje činjenicu da u ono vrijeme ta dva jezika i nisu bila poimana različito već, dapače, kao viši i niži varijetet jednoga jezika.
hrvatski crkvenoslavenski jezik; čakavština; Molitvenik Gašpara Vnučića; 1568. godina, Grobnik
Vrlo vrijedna knjiga o pravopisima i o vlastima
Prikaz knjige Krešimira Mićanovića "Vlast i pravopis" (Matica hrvatska, Zagreb, 2024.)
Trag tiskare Karletzky otisnut u hrvatskoj jezičnoj povijesti
Prikaz knjige Sanje Holjevac "Hrvatski jezik u izdanjima riječke tiskare Karletzky" (Hrvatska sveučilišna naklada, Zagreb, 2024.)
Od devedesetih godina dvadesetog stoljeća talijanska književnost i kinematografija sve se intenzivnije bave određenim pitanjima povezanima s trudnoćom i rađanjem,1 pitanjima koja u našem društvu još uvijek predstavljaju tabu, a riječ je o postporođajnoj depresiji i sklopu proturječnih osjećaja, iskustava i poriva koje žena tijekom majčinstva može imati. Talijanska se književnost s tim temama do neke mjere suočila još u devetnaestom stoljeća (spomenimo čedomorku Graziju u Verginu Lutanju te autobiografski glas u Ženi Sibille Aleramo), oscilirajući između moraliziranja i suosjećanja. Književnu i kinematografsku produkciju, koja je u posljednjih dva desetljeća obratila pozornost na golem pritisak pod kojim novopečene majke žive i duboku patnju koja odatle proizlazi, potakli su – više ili manje izravno i svjesno – kako veći senzibilitet javnosti za psihološko i emotivno stanje majki, tako i nasljeđe feminizma koji je, kao što znamo, doveo u pitanje vrijednosti i modele čiji je cilj discipliniranje ženskog tijela i ponašanja. Ovaj tekst želi ispitati kako se u dvama romanima (Loša Rosselle Milone i Probudi me u ponoć Fuani Marino) te u dvama filmovima (Sve govori o tebi Aline Marazzi i Uspavanka Darija Germanija i Enza Russa) novopečene majke nose kako sa opterećujućim modelom nesebične „dobre majke“ spremne na potpuno poništavanje sebe, tako pogotovo s osjećajima ambivalentnosti i drugosti (prema novorođenčetu, vlastitom tijelu, novoj ulozi, novim odgovornostima…), koji ih tjeraju da same sebe proglase „lošim majkama“ i da žive u stanju usamljenosti, duboke nelagode i nerazumijevanja.
Rad je prilog proučavanju hrvatskih putopisa (dopisa s puta) doba romantizma kojima je cilj putovanja Kneževina Srbija ili prostori nastanjeni (i) srpskim stanovništvom (Banat). Budući da u dosadašnjim istraživanjima putopisa toga doba tekstovi posvećeni Srbiji nisu bili predmet istraživanja, rad donosi nove spoznaje. Od pronađenih pet tiskanih od početaka hrvatskog preporoda do 1860. godine u radu su predmet istraživanja dva prva, potpisana pseudonimima (Rusan: Dopis iz Banata, 1841. i Bratoljub: Misli o putovanju našem, 1847). Oni su snažnije nego ikoji drugi putopisi prožeti ilirskim idejama zajedništva. U konstruiranju slike složne i srodne braće Srba i Hrvata – kao i u programskim spisima toga doba – u prvom se redu poseže za zajedništvom jezika i narodne pjesme. Ali na poetiku (poiesis) utječe i geografija, posebna uloga rijeka i „nepostojećih”/nevidljivih granica. Reprezentacija Srbije u ta dva teksta govori o rajskom prostoru s visećim baščama.
ilirizam; putopisi; Srbija; imaginarna geografija; geopoetika