(untitled) (Časopis za suvremenu povijest, 2024)
Rad polazi od osnovnih postulata jugoslavenskoga modela socijalizma, konstituiranih nakon razlaza sa Sovjetskim Savezom kao jedinim uzorom u izgradnji revolucionarnoga poretka. U procesu kreiranja samoupravnoga socijalizma u jugoslavenskom vrhu bile su jasno naznačene ideološke kontradikcije i borba dviju orijentacija. Duboka koncepcijska razilaženja nastaju početkom 60-ih godina, a kulminacija je uslijedila na Brijunskom plenumu 1966. godine. Autor problematizira pitanje koncepcijskih razlika u jugoslavenskom rukovodstvu na pitanju uloge Saveza komunista Jugoslavije, čija se promjena očekivala u zacrtanim ciljevima jugoslavenske političke liberalizacije. Primjer sukoba između Državnoga sekretarijata za vanjske poslove i centralnih partijskih organa, oličenih u Aleksandru Rankoviću, poslužio je u radu kao ilustracija različitoga gledanja na ulogu partijske strukture u samoupravnom sistemu. Na taj način sagledao bi se bliže jedan od važnih segmenata spora protiv Rankovića na Brijunskom plenumu i proširio krug zainteresiranih aktera za taj prijelomni događaj. Rad se temelji na prvorazrednoj arhivskoj građi i izvorima koji otkrivaju dubinske uzroke za povijesnu prekretnicu napravljenu u vrhu jugoslavenske države i Partije.