(untitled) (Časopis za suvremenu povijest, 2017)
U radu se rekonstruira i analizira normativni okvir instituta proglašenja nestalih osoba umrlima sadržan u Zakonu o proglašenju mrtvima (1918.) Hrvatsko-slavonskoga sabora. Dopuna normativne analize rješenja su sadržana u dostupnim spisima Stola sedmorice i Sudbenoga stola u Zagrebu iz Hrvatskoga državnog arhiva te Državnoga arhiva u Zagrebu kao i objavljena sudska praksa iz međuratnoga razdoblja. Pritom je autoričina namjera bila utvrditi pretpostavke pokretanja postupka proglašenja nestale osobe umrlom prema spomenutom zakonu u situacijama kada je nestala osoba bila vojnik iz Prvoga svjetskog rata s hrvatsko-slavonskoga područja, tijek postupka, ali i moguće nejasnoće koje su se pritom javljale, osobito kada se taj postupak vodio radi pokretanja ostavinskoga postupka.