Kairos: Evanđeoski teološki časopis je hrvatski A2 znanstveni časopis (prema Pravilniku o uvjetima za izbor u znanstvena zvanja) koji obrađuje biblijske, teološke i religijske teme iz perspektive evanđeoske teologije. Izdaje ga Biblijski institut iz Zagreba u suradnji s Evanđeosko teološkim veleučilištem iz Osijeka. Članak objavljen na hrvatskom jeziku u Kairosu, automatski će biti preveden i objavljen na engleskom jeziku u Kairos: Evangelical Journal of Theology koji je od svibnja 2024. indeksiran u Scopus bazi.
Biblijski institut; Evanđeosko teološko veleučilište
Dok se mnogi znanstveni radovi usredotočuju na objekt(e) štovanja u Otkrivenju, u ovome članku razmatraju se funkcije štovanja u 4. i 5. poglavlju Otkrivenja, njihova povezanost s teologijom hrama te način na koji takvo štovanje doprinosi izgradnji svijeta. Polazeći od pregleda različitih drevnih bliskoistočnih kultura, najprije se definira značenje teologije hrama. Potom se promatra štovanje u odnosu na teologiju hrama te se naglašava njegova funkcija identifikacije i orijentacije. Nadalje, kroz prizmu teologije hrama analizira se i štovanje u Otkrivenju 4 i 5, a na temelju toga izvode se zaključci o njegovim funkcijama. Budući da štovanje ima ulogu u ostvarenju vizije prema kojoj će cijeli svijet jednoga dana postati Božji hram, ono se može razumjeti kao čin stvaranja koji odjekuje iz samog Božjeg prijestolja.
Autorska prava (c) 2025 Kairos: Evanđeoski teološki časopis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Phillip Cary. The Nicene Creed: An Introduction
Caryjeva knjiga nije konačna riječ o Nicejskom vjerovanju za one koji žele istražiti njegove teološke i filozofske dubine. Čak će i mnogi propovjednici poželjeti saznati više o njegovoj povijesti, protagonistima i značenju. Pred kraj knjige uočavaju se određene nedorečenosti u raspravi o Crkvi i o krštenju – na što smo već ukazali, što je možda posljedica činjenice da te teme nisu bile u žarištu rasprava crkvenih otaca na Prvom nicejskom i Prvom carigradskom saboru. Unatoč tome, vjerujem da će se knjiga The Nicene Creed pokazati korisnom svima – od zainteresiranih srednjoškolaca do sveučilišnih profesora – kao gotovo izvrsno djelo koje ostvaruje ono što njegov podnaslov obećava: uvod u Vjerovanje. S obzirom na to da se ove godine obilježava 1700. godišnjica Nicejskog sabora, od srca preporučujem svim našim čitateljima da posegnu za ovom pronicavom knjigom.
Sarah Nicholl. Integrated Mission: Recovering a Christian Spirituality for Evangelical Integral Transformation
Nicholl uvjerljivo pokazuje da unutar Lausanne doista postoji praznina te predlaže pravac daljnjeg djelovanja, ispreplićući bogato tkanje povijesnih i suvremenih glasova koji se iznova promišljaju u sadašnjosti. Međutim, možda ova kritika Lausanne zapravo otkriva i dublje probleme. Među ostalim, riječ je o pretjeranom oslanjanju na zapadnjačke glasove – glasove koji su često bili dualistički, preskriptivni i pragmatični – da oblikuju razgovor, pri čemu se zanemaruju druge kulturne perspektive koje svijet već promatraju na holistički način. U tom je svjetlu dragocjeno što Nicholl u svoju raspravu uključuje glasove iz Latinske Amerike, kao i iz drugih kršćanskih tradicija. Zanimljivo je, međutim, da su svi njezini sugovornici muškarci. Iako je očigledno da je pažljivo izabrala svakoga pojedinca, ostaje činjenica da su brojne žene mogle doprinijeti istančanosti i širini perspektive rasprave.
Allan H, Anderson. Uvod u pentekostalizam
Ovo djelo obiluje iznimno velikim brojem povijesnih i teoloških podataka, što je i očekivano kada je riječ o uvodnom prikazu. Sadržaj je kondenziran na tristotinjak stranica te sustavno organiziran i precizno artikulirani, s jasnim usmjerenjem na relevantne teme i područja kojima se autor bavi. Unatoč činjenici da je autor „insajder“ koji je i sam doživio pentekostno iskustvo krštenja u Svetom Duhu, on ne izbjegava neugodne teme, ne uljepšava povijesne podatke niti umanjuje skandalozna ponašanja i ekscese nekih protagonista, kao ni njihove teološki upitne formulacije, zablude i prakse. Anderson u najvećoj mjeri pristupa predmetu svog interesa sa znanstvene i akademske distance, i to vrlo uspješno, gotovo besprijekorno. Upravo u tome leži iznimna vrijednost ovog djela, koje smatram najboljim pregledom pentekostalizma s kojim sam se susreo. Štoviše, Uvod u pentekostalizam Allana Andersona ubrajam među ponajbolje knjige općenito.
Nicholas Thomas Wright. Iznenađeni nadom
Cijela knjiga nastoji upućivati na samu Gospodinovu molitvu koja glasi: „Dođi kraljevstvo tvoje, kako na Nebu tako i na Zemlji.“ To je jedna od najmoćnijih i najrevolucionarnijih rečenica. Smatram da je snažan odgovor na tu molitvu stigao na prvi Uskrs i najposlije će u cijelosti biti ostvaren kad se Nebo i Zemlja spoje u novom Jeruzalemu. Uskrs je bio kad je Nada osobno iznenadila cijeli svijet izlazeći iz budućnosti u sadašnjost.
David Murray. RESET: Živjeti tempom milosti u kulturi koja nas tjera da izgorimo
Zaključno, David Murray, iako piše potaknut vlastitim iskustvom pa mu je ton stoga osoban, progovara o temi iz koje sve snažnije dopire vapaj za protutežom. Kritika se može uputiti zbog preslabog naglaska ne važnosti križa, uskrsnuća te uloge zajedništva svetih u procesu obnove. Ipak, kroz prikazane „zone popravka“ autor želi čitatelju ponuditi praktičnost, suosjećajnost, nadu i radost. Nakon posljednjeg poglavlja čitatelj će moći uočiti da je sve to prisutno i ispunjeno. Upravo zbog velike potrebe, ali i zbog navedenih obilježja, knjiga Reset preporučuje se svim kršćanima koji svoje pripadanje Crkvi i lokalnoj zajednici uzimaju ozbiljno, uključujući i ozbiljan angažman kroz služenje. Ona je namijenjena i svim službenicima, i onima koji su u punovremenoj službi i onima koji služe u nepunom radnom vremenu, a napose onima kojima je povjerena služba vodstva, u kojem god obliku i kapacitetu.
Pet praktičnih primjena iskrenosti s Bogom u kršćanskom životu
Jedna od urođenih težnji ljudskih bića nakon pada u grijeh je želja da bježe od svojeg Stvoritelja i nose maske, krijući se iza raznih vrsta privida (kao što su lažna religija, „dobra“ djela i/ili dobre namjere). Unatoč ovomu, ili možda upravo zato, Bog je u svojoj sveznajućoj mudrosti odredio da iskrenost i ideja transparentnog življenja u svjetlu njegove Riječi iscijeli i popravi narušen odnos s njim. Ovo znači da mi, kao ljudska bića, moramo biti potpuno otvoreni u prvom redu s Jahvom, ali i sa sobom, priznajući i ne ignorirajući svoje pogreške. Drugim riječima, iskrenost s Bogom predstavlja odricanje od svih pokušaja da opravdamo, umanjimo ili čak zaniječemo ozbiljnost svojega grijeha (drugačije rečeno, odricanje od svih maski i privida ljudske „dobrote“) kako nam ne bi samo bilo oprošteno, nego kako bismo bili očišćeni, iscijeljeni i obnovljeni (barem djelomično, do dana „dovršenosti“). Dakle, na temelju biblijske premise da je transparentnost najbolji štit protiv obmane i samoobmane, u ovom članku razmatramo pet praktičnih primjena koje se navike potpune transparentnosti sa sobom – ali, još važnije, s Bogom – razvijaju u našem kršćanskom hodu vjere.
Razvoj i djelovanje Kristove crkve braće u Zagrebu
Kristova crkva braće u Zagrebu od svog osnutka 1946. godine pa do početka sedamdesetih bila je jedna od najvećih i najaktivnijih zajednica na području Hrvatske. Smještena u samom centru u blizini glavnog zagrebačkog trga u Gajevoj 9a, brojila je oko stotinjak članova. Članovi crkve bili su aktivni u evangelizaciji, najviše putem dijeljenja traktata, osobnim svjedočenjem i obilaženjem okolnih mjesta, unatoč ograničenjima ondašnjeg režima. Dva puta godišnje održavale su se konferencije na kojima su se okupljale sve bratske zajednice iz bivše Jugoslavije. Crkvu su posjećivali poznati inozemni propovjednici poput Bakhta Singa i Rogera T. Fostera. Posjete raznih inozemnih misionara, posebice iz Švicarske i Engleske, kasnije i Njemačke, otvorilo je već tijekom šezdesetih godina nove mogućnosti, posebice mladima, za sudjelovanjem u kršćanskim događanjima i izvan zemlje. Uz putovanja i konferencije redovito su se organizirali izleti za mlade te kampovi u Gorskom kotaru, blizu Lokvarskog jezera, ali i odlasci u Englesku, što je sve ostavilo veliki pečat na životima mladih. Izdavaštvo je zauzimalo bitno mjesto u evangelizaciji te ohrabrivanju, učeništvu i podizanju vjernika. Dr. Branko Đaković, jedan od starješina Kristove crkve braće u Zagrebu, iza sebe je ostavio značajan broj prijevoda kršćanske literature, a njegovo najveće prevoditeljsko djelo predstavlja prijevod cjelokupnog Svetog pisma. Također, njegov Biblijski rječnik prvi je biblijski protestantski rječnik na području tadašnje Jugoslavije, a njegovi su biblijski prijevodi prvi standardni protestantski prijevodi na području Hrvatske. U prvom djelu donosi se pregled nastanka bratskih crkava u Europi, kako se taj pokret proširio na područje bivše Jugoslavije te nastanak i razvoj Kristove crkve braće u Zagrebu. Drugi dio govori o organizacijskoj strukturi Kristove crkve braće u Zagrebu, a u trećem dijelu razmatra se njezin rad, djelovanje i izdavaštvo. Od izdavaštva, malo pobliže se govori o Bratskom vjesniku, biblijskim prijevodima te nastanku Biblijskog rječnika. Također se donosi životopis starješine Branka Đakovića i još nekih važnih osoba za život zajednice.
Knjiga Tužaljki od velikog je značaja za židovsku kulturu. Budući da odražava opetovane nesreće i tragične događaje koji su oblikovali židovsko nacionalno iskustvo tijekom povijesti, njezin utjecaj proteže se izvan njezinih religioznih dimenzija. U ovom članku autor nudi razrađenu književnu i teološku analizu Knjige Tužaljki, naglašavajući njezinu važnost unutar židovske kulture i religijske tradicije. Knjiga se istražuje ne samo kao izraz žalosti nad traumatičnim razaranjem Jeruzalema i Prvoga Hrama u 6. stoljeću pr. n. e. nego i kao strukturirano pjesničko djelo koji sadrži edukativne, didaktičke i moralne poruke. Članak je podijeljen na tri glavna dijela. Prvi dio pruža općenit i sažet uvod koji čitatelju može pomoći u razumijevanju raznih vidova knjige, uključujući njezinu povijesnu pozadinu, porijeklo njezina naslova, tradiciju njezina nastanka kao i mjesto u kanonu Hebrejske Biblije. Drugi i glavni dio članka analizira strukturu i književni žanr knjige kao i tematsku organizaciju njezinih pet poglavlja. Tu se ističu jedinstvena jezična obilježja Tužaljki i njihov utjecaj na hebrejski jezik i književnost, kako staru tako i modernu. Posljednji dio bavi se teološkim paradoksom vjere u pravednoga Boga usred patnje i nepravde, što je središnji motiv Knjige Tužaljki. Autor istražuje pravce nastojanja rabinske književnosti da stekne uvid u odgovor judaizma na pitanje patnje i nevolja u svijetu. Analiza uključuje odlomke rabinskih tekstova, povezujući klasičnu židovsku misao sa suvremenim raspravama. Članak spaja književne i teološke uvide, nudeći višeslojno razumijevanje Tužaljki kao kulturnoga, povijesnog i religijskog artefakta.
U ovom članku nastojim primjenom biblijskog nauka razumjeti koncept učeništva s teološkoga stajališta i praktičnu primjenu Velikog naloga u Mateju 28,18-20. U svojem radu predlažem da stvaranje učenika započinje s trojedinim Bogom kao onim koji stvara i odgaja svoj narod prema sličnosti s Kristom. Razumije li se ispravno, ovo služi kako bi oblikovalo način na koji mi, kao Božji narod, zajedno s Bogom sudjelujemo u stvaranju učenika. Specifično govoreći, kada se shvati da je učeništvo u konačnici Božja zamisao i djelo, iz toga slijedi da bi Božji narod trebao činiti učenike u podložnosti Bogu kao i u ovisnosti o njemu. Imati ovakvu vrstu stava znači dopustiti Bogom određenim načelima procesa stvaranja učenika da upravljaju našim praksama stvaranja učenika. U ovom članku opisujem Božji proces stvaranja učenika na sljedeći način: Bog stvara i odgaja svoj narod (1) svojim Duhom po svojoj Riječi, (2) u odnosu na lokalnu crkvu te (3) tijekom duljega razdoblja. U odazivu na ova načela, Božji narod trebao bi podupirati središnje mjesto službe zasnovane na Riječi, važnost lokalne crkve i zagovaranje ispravnih očekivanja u svojim praksama učeništva...
Najveća je snaga ovoga komentara u Fordovoj sposobnosti da spretno i gotovo pjesnički čitatelje vodi k bliskom susretu s Ivanom te im otkrije velike teme i narativne lukove njegova Evanđelja. Fordovo je izražavanje kreativno i slikovito. Primjerice, često opisuje značenje teksta kao da dolazi u uzastopnim „valovima“. Poučan je i pronicav dok intrigantno opisuje Ivanovo evanđelje kao „propitkivanje i naobrazbu ljudske želje“ (str. 10). Prema Fordu, Ivan odgovara na sveobuhvatna pitanja: „Tko je Isus?“ i „Što je suštinsko za one koji ga slijede?“ (str. 434). Riječ koja više od svih drugih definira Ivanovo evanđelje prema Fordu je riječ „obilje“. Ona se najmoćnije primjenjuje na Ivanove naglaske na „život“ i „ljubav“, posebno u Isusovu odnosu prema Ocu i u odnosu prema svojim učenicima, kojima nudi da sudjeluju u životu i ljubavi trojedinoga Boga. Ovo je razlog zašto, u određenom smislu, Ford ide dalje od „komentatorskog“ žanra i uvrštava glazbene tekstove i pjesništvo povezano uz Ivanovo evanđelje. Dok ga iznova i iznova čitamo, vidimo ljepotu koja pobuđuje takve odazive, a teologiju istinski prakticiramo kada promišljamo o onomu što opetovano čitamo i to aktivno živimo u zajednicama vjere.
Ova knjiga pisana je jednostavnim stilom i nikako nije samo jedna u nizu popularnih kršćanskih knjiga. Knjiga je za svakoga, od akademika do studenta, od pastora do laika, na kraju – za svakog vjernika. Poziv je na bolji život, kvalitetniji život, koji je utemeljen na Pismu, unutar crkve, u misiji za ovaj svijet koji pripada Bogu. Moderno vrijeme nije vrijeme u kojem mislimo da je mudrost došla do vrhunca, već je vrijeme koje je u potrebi za pravom mudrošću. Jedino ako ćemo živjeti mudro, tj. relevantno i kvalitetno kao što ova knjiga i opisuje te ako ćemo dati svoj glas kulturi u kojoj živimo kroz evanđelje koje smo iskusili i koje govorimo, tek tada ćemo doprinositi Božjem svijetu koji je u potrebi za obnovom. Stoga, ovu knjigu preporučujem jer nas upućuje na Knjigu kroz koju otkrivamo kako bismo naučili razmišljati i djelovati na Božji način u svijetu koji ima samo svoj način.
Thomas Grier Long. Svjedočanstvo propovijedanja
Mogu zaključiti da je cjelokupna knjiga pisana kao vrlo dobar priručnik za sve one koji se bave područjem homiletike. U njoj je jezik jednostavan i razumljiv, s korisnim i primjenjivim primjerima u propovjedničkoj praksi. Pohvalno je da ona ne nameće određeni oblik ili model propovijedanja, već potiče čitatelja na stvaranje vlastita stila, koristeći autorove savjete i elemente koji se mogu implementirati u vlastite propovijedi. Ova je knjiga dobar vodič propovjednicima da smiono zagrabe u riznicu mudrosti koju je autor ostavio čitateljima, i nešto od toga primijene u svojoj propovjedničkoj praksi. Nadam se da će ova knjiga na hrvatskom jeziku doprinijeti boljitku i kvaliteti propovijedanja u kršćanskim crkvama na hrvatskom prostoru.
Larry Hurtado. Na izvorima kršćanskog štovanja
Knjiga je sažeta, pisana jednostavnim stilom i relevantna za današnji trenutak. Iako nevelika opsegom, sadrži vrlo značajnu biografiju relevantne literature s preko dvije stotine bilježaka koje su sažete, ali vrlo značajne za daljnje proučavanje tematike štovanja. Sadržaj knjige bogat je detaljima, pokazujući nam kontekst razvoja ranokršćanskog štovanja, s prikazom na koji su način prvi kršćani prilazili molitvi i štovanju s aplikativnom primjenom kontekstualizacije suvremenosti. Knjiga je primjenjiva za sve one koji se bave tematikom bogoštovlja i štovanja kao i za one koji tek zakoračuju u to područje. Posebno je vrijedna kao podloga za razmatranje povijesnih ranocrkvenih praksi pobožnosti, u komparaciji sa suvremenim trendovima. S obzirom da knjiga progovara o tematici o kojoj na hrvatskom jeziku nismo imali izvora, izdavanje knjige ovakva sadržaja značajan je doprinos istraživanju ranokršćanskog štovanja i vjerske prakse. Nadam se da će ova knjiga biti rado čitana i od strane profesora, studenata i samih vjernika te ju svesrdno preporučujem.
Stanko Jambrek. Crkva za sva vremena i sve kulture
Knjiga Crkva za sva vremena i sve kulture napisana je prvenstveno za čitatelje u Hrvatskoj. Autor se prije svega obraća vjernicima crkava reformacijske baštine pišući o ekleziologiji tih i takvih crkava, no knjiga se može koristiti kao obvezna ili izborna literatura u obrazovanju ili pak kao izvor svima onima koji se bave teološkim ili društvenim istraživanjima manjinskih vjerskih zajednica u Hrvatskoj. Interes za objavljivanje ove knjige počiva na činjenici da autor obrađuje ekleziologiju jedne vjerske tradicije koja u hrvatskom kontekstu nije toliko brojna, ali na svjetskoj razini predstavlja jednu od vodećih kršćanskih tradicija. U vremenu kada je cijeli svijet jedno „globalno selo“, kada se naglašavaju prava manjina te kada se razvija dijalog i ekumenizam između različitih kršćanskih tradicija, ova knjiga svojim sadržajem nudi jedinstveni doprinos na našem tržištu
Kada razmišljam o preporuci ove knjige, na pamet mi pada i prva kritika. Istina, čitanje ove knjige iziskuje krepost ustrajnosti zbog njezina tehničkog jezika. Kršćanima koji nisu vični čitanju moralne teologije autor nipošto ne smije zamjeriti ako i odustanu. Ovo zapravo nije kritika, nego poticaj da monografiju pretoči u djelo koje će biti nešto pristupačnije onim misijskim amaterima koje možda više zanima njezina praktična primjena nego teorijska utemeljenost. Uz to, smatram da je autorov zaključak ipak trebao biti dio četvrtoga poglavlja tako da Sveto pismo zbilja bude temelj izlaganja njegova misijskog modela. Nedostajalo mi je i malo bolje uklapanje Akvinčeve moralne teologije u protestantsko shvaćanje opravdanja i posvećenja.
Od Biblijsko-teološkog instituta u Zagrebu do Visokoga evanđeoskog teološkog učilišta u Osijeku
Evanđeosko teološko veleučilište, Osijek
Ustanovimo li da je značenje teoze postati nalik Bogu procesom postajanja poput Krista te ako je cilj učeništva postati sličnima Kristu, bjelodano je da su ta dva koncepta blisko povezana. Članak ukratko pojašnjava koncepte učeništva i teoze, kao i najčešće evanđeosko okruženje odvijanja učeništva (sastanci udvoje ili u maloj grupi). Članak potom predlaže četiri modula za poučavanje teoze u okviru učeništva: stvoreni da budemo bogoliki, izgubljena bogolikost, obnovljena bogolikost i postajanje sasvim bogoličnima. Ovaj model združuje teozu i učeništvo čime pruža nov i koristan pristup podizanju kristolikih/bogolikih učenika.
„Različite vrste evanđelja proizvode različite vrste učeništva“
Potaknut zabrinjavajućim simptomima koji se sve češće javljaju u protestantskim i evanđeoskim zajednicama Sjedinjenih Američkih Država, ovaj članak raspravlja o tome kako se evanđelje i učeništvo očituju u američkoj crkvi današnjice. Koristeći prijedloge Billa Hulla o šest varijacija „modela evanđelja“, prvi dio ovoga članka ukratko opisuje svaki model i pokazuje kako svaki model utječe na učeništvo. U drugome dijelu, koristeći kao temelj Hartfordovu podatkovnu bazu megacrkava Sjedinjenih Američkih Država, članak analizira kako podskup crkava u podatkovnoj bazi definira svoju misiju. Zaključak je da je učeništvo rijetko navedeno kao primarna misija američkih crkava, barem što se tiče riječi upotrijebljenih u misijskim izjavama, ako je uopće zastupljeno. Članak zaključuje da su zabrinjavajući simptomi koji se sve češće javljaju u protestantskim i evanđeoskim zajednicama Sjedinjenih Američkih Država organizacijske naravi, uzrokovani temeljnim tenzijama između Kristova evanđelja koje je fokusirano na kraljevstvo te povijesnih tradicija i društvenih promjena koje su na djelu u zapadnom kršćanstvu. Budući da su trendovi organizacijski, oni su po definiciji pitanje vodstva, a ne stvar pripisivanja nedostataka pojedinačnim nesavršenim Kristovim sljedbenicima. Samo vodstvo ima autoritet i utjecaj promijeniti organizaciju, izuzev u slučaju anarhije.
Teologija krštenja Duhom i darova Duha u misli Martyna Lloyda-Jonesa te njegove razlike, sličnosti i doprinosi u usporedbi s pentekostnim tumačenjem
Članak se bavi teologijom krštenja Duhom Svetim u kontekstu pozicije Martyna Lloyda-Jonesa i pentekostnog pokreta Assemblies of God. Osim što članak obrađuje kratki povijesni i kontekstualni pregled teologije krštenja Duhom kod pentekostnog pokreta i Lloyda-Jonesa, također nam daje na uvid i njihove primarne naglaske. Obje skupine tvrde da je krštenje Duhom odvojeno iskustvo od novog rođenja, gdje Assemblies of God smatra da je bitno naglasiti da ono što se postiže krštenjem Duhom jest otvorenost za nova iskustva, posvećenje te govorenje u jezicima. Lloyd-Jones se slaže s tim, ali uz iznimku da je krštenje Duhom jednako pečaćenju vidljivom u Poslanici Efežanima, smatrajući pečaćenje inicijalnim znakom krštenja Duhom kao snažno osvjedočenje onog što već imamo (sinovstvo) te snažno iskustvo Božje ljubavi koje je pokretač za snažno propovijedanje i svjedočenje. Prema Lloydu-Jonesu njegovo tumačenje dara govorenja u jezicima jest različito od poimanja Assemblies of God. Jezici nisu nužno inicijalni znak krštenja Duhom, a njihova upotreba nije u kontroli čovjeka, već u vlasti suverenog djelovanja Duha. Članak pojašnjava ove razlike i sličnosti te poziva na dijalog i razmatranje misli Lloyda-Jonesa u njegovu doprinosu pentekostnoj teologiji krštenja Duhom.
Fra Silvije Grubišić, zanemareni biblijski prevoditelj
Suvremeno proučavanje povijesti hrvatskoga biblijskog prevoditeljstva umnogome se usredotočuje na nekoliko vrsnih biblijskih prevoditelja koji su nas umnogome zadužili u biblijsko-prevoditeljskoj baštini. No, ponekad je to i nauštrb nekih naših hrvatskih biblijskih prevoditelja koji su zanemareni, a o njihovu se djelu i vrlo vrijednom doprinosu vrlo malo, ili tek usputno, govori, piše ili zna. Jedan od takvih je i fra Silvije Grubišić, jedan ne samo vrijedan, nego i važan čimbenik u hrvatskom biblijsko-prevoditeljskom djelu. O Grubišićevu prijevodu Staroga zavjeta vrlo je malo, a ponekad i samo uzgred spomenuto. O kritičkim, jezičnim i tekstualnim analizama toga prijevoda nema ni govora. Ovim se člankom nastoji ukazati na iznimnu vrijednost biblijskoga prevoditeljskog djela fra Silvija Grubišića. Grubišićev je prijevod Staroga zavjeta vrlo osebujan, atipičan, zasigurno originalan. Valja stoga istaknuti te posebnosti, djelomice ih i tekstualno analizirati te tako doprinijeti da se čuva i očuva bogata hrvatska biblijsko-prevoditeljska baština.
Kevin J. Vanhoozer. Mere Christian Hermeneutics: Transfiguring What It Means to Read the Bible Theologically
Pružiti sažet uvid u ovo djelo nije nimalo lak zadatak, ali ne smatram to negativnim pokazateljem. Naprotiv, knjiga je toliko bogata da će čitatelji morati sasvim uroniti u njezinu logiku i transfiguralnu uvjerljivost. Povrh toga, autor je mnoge nazive i koncepte ili svježe osmislio ili pak koristio na osebujan način. Zgodno je što se na kraju knjige nalazi koristan glosarij koji će pomoći čitatelju u razumijevanju ovih pažljivo izraženih ideja (npr. da vidi razliku između „trans-figuralnog tumačenja“ i „transfiguralnog tumačenja“).
Yevgeny Ustinovich. Overcoming the World: Glory and Shame in the Gospel of John
Knjiga Overcoming the World može se uspješno koristiti u različitim kontekstima. Njezina pristupačnost i relevantnost čine je idealnom za niz biblijskih proučavanja u lokalnoj crkvi. Mogla bi poslužiti i kao moderan popratni materijal knjizi Cijena učeništva na sveučilišnom kolegiju. Oni koji traže biblijski utemeljenu perspektivu rata u Ukrajini mogu knjigu čitati samostalno ili u grupi. Na kraju, smatram da je vjernim proučavanjem Evanđelja po Ivanu i iskrenim žarom Ustinovich postigao svoj cilj ohrabrivanja učenika iz različitih sredina koji se poistovjećuju s rastrganim Spasiteljem.
Kotel Dadon. PaRDeS: Četiri židovske dimenzije razumijevanja Tore - Postanak
Različiti čitaoci čitat će sintezu koju je ovom naraštaju ponudio haham Kotel Da-Don, na različite načine. Jedni naiskap; drugi od šabata do šabata; treći čitajući prvo jedan sloj za svako tjedno čitanje, potom drugi, pa treći i četvrti; četvrti napreskokce. Ali i jedni i drugi, i treći i četvrti nedvojbeno će biti izloženi jednoj vrhunskoj, svevremenoj i suvremenoj sintezi. Možda će ovo djelo biti prvo djelo židovskih nauka koje će biti prevedeno s hrvatskoga na hebrejski jezik, kao što se nekada dogodilo s antologijom Meam loez, komentarima na jedanaest biblijskih knjiga, koje je napisalo deset najviđenijih sefardskih rabina u rasponu dužem od jednog i pol stoljeća (1730. – 1898.), nudeći sintezu Tore za svoje vrijeme na narodnom jeziku, ladinu; a koja je u Izraelu, zbog svoje ogromne kulturološke vrijednosti, prevedena na hebrejski. Držim da je to sasvim vjerojatan ishod ove intelektualne avanture.
David H. Stern. Obnova židovske naravi evanđelja: Poruka za kršćane
Knjiga dr. Sterna predstavlja izazov konvencionalnim kršćanskim idejama, kao i razmišljanje o zanemarenim pitanjima kao što su: važnost obnove istine ako Crkva želi ispuniti svoje poslanje pa i u odnosu na evangeliziranje Židova, kao i odmak Crkve od antisemitizma, prihvaćanje činjenice kako su u Kristu nežidovski kršćani uključeni u nacionalni život Izraela te kako nema razlike u njihovoj pripadnosti tijelu Mesije. Dr. Stern ističe kako Crkva ne može ispravno ispuniti Veliko poslanje ako nije spremna provesti potpunu obnovu i povratak židovskoj naravi evanđelja. Kao što autor navodi, ne radi se tu o promicanju judaizma, već o iskazivanju Božjeg milosrđa prema židovskom narodu, kao što je zapisano u Poslanici Rimljanima 11,30-32: „Jer kao što ste vi nekada bili neposlušni Bogu, ali ste sada zbog Izraelove neposlušnosti primili milosrđe; tako su i oni sada neposlušni, kako bi time što im iskazujete ono isto milosrđe koje je Bog iskazao vama, i oni sada mogli primiti Božje milosrđe. Jer Bog je sve ljude zatvorio u neposlušnost, da bi svima iskazao milosrđe.“
Dallas Willard. Obnova srca – odjenuti Kristov karakter
Čitanje knjige Obnova srca vro je izazovno, potiče na razmišljanje, zabrinjava i nadahnjuje, često u istoj rečenici! Willard je veliki mislilac koji se trudi natjerati i druge na razmišljanje. Ponekad daje zapanjujuće izjave kako bi privukao pozornost čitatelja. Knjiga obiluje i primjerima iz svakodnevnog život, iz pop-kulture. Temeljito razmatra zašto se karakter kršćana nije radikalnije promijenio unatoč tome što godinama idu u crkvu i čitaju Bibliju. Ova knjiga svakako će pomoći čitatelju usredotočiti se na određena područja vlastite osobe koja možda još uvijek nisu podložna djelovanju Duha Svetoga i otkriti svoj pravi identitet kao kršćanina. Pomaknuti se dublje u odnos s Bogom dok postajemo slični Kristu, proces je na koji poziva autor. Duhovna preobrazba u svih šest područja moguća je ako se djeluje na integrativan i holistički način. Knjiga je i svojevrstan vodič za učeništvo, stoga vjerujem da će biti pomoć onima koji su spremni na radikalni izazov, istinski žele obnovu srca i imaju iskrenu namjeru odjenuti Kristov karakter. Vrijednost ove knjige i njezin utjecaj ogleda se i u činjenici da je Westmont College u Kaliforniji 2010. godine osnovao Centar za duhovno oblikovanje Dallas Willard.
Istraživanje o čitalačkim navikama i poznavanju Biblije
Tijekom 2022. godine Biblijski institut pozvao je nekoliko evanđeoskih crkava u Zagrebu da zajedno surađuju na stvaranju dvaju upitnika: upitnika o čitalačkim navikama Biblije te upitnika o poznavanju Biblije. Na pripremnim sastancima imali smo predstavnike iz šest evanđeoskih crkava, a u konačnici istraživanje je provedeno u njih četiri: Kristovoj crkvi Kušlanova, Baptističkoj crkvi Dubrava, Evanđeoskoj pentekostnoj crkvi Stijena spasenja, i Kristovoj crkvi Samobor.
Novozavjetni stručnjaci uočili su neke poveznice između Djela 27 i Jonine priče te, konkretnije, između Jone i Pavla. Iako postoje i neke druge, namjeravam navesti samo šest sličnosti i šest razlika između ta dva protagonista, govoreći najprije o Joni, a zatim o Pavlu. Ovaj kontrastni tip usporedbe poznat je kao synkrisis. Uspoređujući dvije priče i dva protagonista, ovaj će članak pokazati kako Djela 27 opisuju Pavla kao Božjega pouzdanog i poslušnog proroka koji stoji u suprotnosti s Jonom. Na kraju ću navesti sedam kriterija intertekstualnosti Richarda Haysa te na temelju njih procijeniti synkrisis.
Isus nam je namjerno pokazao model učeništva koji počiva na odnosima - zašto ga se nismo držali?
Čitajući Evanđelja, možemo primijetiti kako je Isus namjerno i sa svrhom prakticirao učeništvo koje počiva na odnosima. U želji da dosegne mnoštvo, Isus se usmjerio na malu skupinu ljudi s ciljem stvaranja učenika koji će stvarati učenike i to iz barem dvaju valjanih razloga: internalizacije i umnažanja. U kontekstu bliskih odnosa Isus je htio sebe na neki način umnožiti u njih dvanaest. No postavlja se pitanje zašto Crkva u velikoj mjeri ne nasljeduje takav model učeništva? U članku se navode dva moguća razloga: prvi je taj što propovijedamo evanđelje koje sadrži samo oproštenje, no ne i učeništvo, a drugi je razlog taj što smo Isusov model učeništva koji počiva na odnosima zamijenili programima. Uspoređujući razlike između programa i odnosa, u članku se donose dva provokativna zaključka: 1. Da smo mogli učiniti učenike propovijedajući ljudima, taj bi se posao davno već obavio. 2. Čak i najveći propovjednik koji je ikada živio – sâm Isus – nije se oslanjao na svoje propovijedanje da bi činio učenike. On se oslanjao na osobnu povezanost.
Uloga krštenja vodom u procesu učeništva
Fokus ovog članka je na tome kako evanđeoske crkve, posebice u Hrvatskoj, općenito gledaju na ulogu i položaj krštenja u vodi u procesu učeništva. Međutim, odnos između krštenja i učeništva poslužit će kao prilika za istraživanje drugih aspekata procesa učeništva, posebice odnos između evangelizacije i učeništva. Stoga, u prvom dijelu članka ukratko ćemo raspraviti i ispitati neke ključne elemente „Velikog poslanja“ kako bismo stekli uvid u poslanje te vidjeli različita tumačenja i razumijevanja tog teksta. Na temelju Evanđelja, drugi dio članka istražuje kako bi Isusovi sljedbenici razumjeli i definirali učeništvo na temelju svog iskustva s Isusom, i kako bi to iskustvo oblikovalo njihovo razumijevanje Velikog poslanja. Treći dio članka bavi se odnosom (ili bolje rečeno dihotomijom) između „evangelizacije“ i „učeništva“ u svrhu postizanja razumijevanja ovih dviju aktivnosti koje je više u skladu s novozavjetnim učenjem. Posljednji dio članka posvećen je ulozi i položaju krštenja u vodi u procesu učeništva. Budući da je svrha ove rasprave procijeniti teologiju i praksu evanđeoskih kršćana u pogledu ispravnog razumijevanja krštenja u vodi i posljedično tome, procesa učeništva općenito, predlažu se četiri stvari: 1. Usvajanje definicije učeništva koja u svojoj srži ima odnose, a ne metodu, program ili aktivnosti; 2. Revizija razumijevanja odnosa između...