(untitled) (Zbornik Pravnog fakulteta Sveučilišta u Rijeci, 2023)
Bankarska garancija na poziv (dalje u tekstu: BG) u hrvatskom i poredbenim pravima jedno je od najčešćih sredstava osiguranja koje ima za cilj brzu i učinkovitu isplatu novčanog iznosa iz BG u slučaju da druga strana ne ispuni svoju ugovornu obvezu. Strane u temeljnom ugovoru često ugovaraju otvaranje BG kao sredstvo osiguranja na način da jedna strana kao nalogodavac otvori BG u banci na određeni novčani iznos u korist druge ugovorne strane, odnosno korisnika garancije. Ako banka otvori BG, obveza banke na isplatu novčanog iznosa iz BG je samostalna, a ne akcesorna što znači da banka neće moći prigovoriti isplati novčanog iznosa iz BG čak i ako se ispostavi da je temeljni ugovor između nalogodavca i korisnika nevaljan ili postoje neki drugi prigovori iz temeljnog odnosa. Jedini slučaj u kojem će banka moći uskratiti isplatu novčanog iznosa iz BG korisniku je očita prijevara. Mogućnost zlouporaba prava na naplatu iznosa iz BG otvara pitanje do koje mjere treba slijediti jedno od temeljnih načela kod BG „plati pa se sudi“. Stoga i ne čudi da je unatoč navedenim teorijskim koncepcijama o BG pred hrvatskim sudovima zamjetan trend povećanja prijedloga za određivanje privremenih mjera kod BG i to najčešće radi obustave isplate novčanog iznosa iz BG. Praksa hrvatskih sudova po tom pitanju nije ujednačena i postoje različiti pristupi i oprečni stavovi, a u novijoj hrvatskoj literaturu o tome se nije sustavno raspravljalo. Slijedom navedenog, autorice propitkuju dopustivost određivanja privremenih mjera kod BG dovodeći u korelaciju pravila hrvatskog Ovršnog zakona o privremenim mjerama s teorijskim koncepcijama BG. Na temelju tako provedene analize autorice daju ocjenu postojećeg stanja i propitkuju dopustivosti određivanja privremenih mjera kod BG.