(untitled) (Zbornik Pravnog fakulteta Sveučilišta u Rijeci, 2020)
U radu se analizira mandatum post mortem u rimskom i talijanskom pravu kao pravni posao koji služi zaštiti interesa koji nastaju nakon smrti davatelja mandata. Glede sadašnjeg prava, uzimajući u obzir dominantno stajalište doktrine, koja smatra mandatum post mortem s imovinskim sadržajem ništetnim, budući da je u suprotnosti s člankom 458. talijanskoga Građanskog zakonika, analizirat će se osnovna obilježja instituta prestito vitalizio ipotecario radi usporedbe kompatibilnosti tog nedavno uvedenog instituta sa zabranom ugovora o nasljeđivanju koji je još uvijek na snazi u Italiji. Istraživanje će se provesti i na razini rimskog prava. nakon dokazivanja da se mandatum post mortem, shvaćen kao ugovor, razlikuje od drugih oporučnih raspolaganja, premda isto nazivanih mandatum post mortem, autorica uzima u obzir jedan izvor (Gai 10 ad ed. D. 17.1.13) koji bi mogao utvrditi postojanje takvih ugovornih mandata post mortem imovinskog sadržaja i u rimskom pravnom sustavu.