Kairos: Evanđeoski teološki časopis je hrvatski A2 znanstveni časopis (prema Pravilniku o uvjetima za izbor u znanstvena zvanja) koji obrađuje biblijske, teološke i religijske teme iz perspektive evanđeoske teologije. Izdaje ga Biblijski institut iz Zagreba u suradnji s Evanđeosko teološkim veleučilištem iz Osijeka. Članak objavljen na hrvatskom jeziku u Kairosu, automatski će biti preveden i objavljen na engleskom jeziku u Kairos: Evangelical Journal of Theology koji je od svibnja 2024. indeksiran u Scopus bazi.
Biblijski institut; Evanđeosko teološko veleučilište
Autorska prava (c) 2026 Kairos: Evanđeoski teološki časopis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ervin Budiselić. Izazovi tumačenja Biblije
William Lane Craig. In Quest of the Historical Adam
Psalmi: Prijevod fra Silvije Grubišić (1975.)
Interaktivna mobilna aplikacija Biblija365, razvijena i pokrenuta u Hrvatskoj 1. ožujka 2017. godine, djelatna je već šestu godinu. Iza tog naziva stoji prva hrvatska interaktivna mobilna aplikacija za čitanje Biblije, ali i razne društvene aktivnosti koje je organizacijski tim Biblije365 organizirao ili podupirao, a koje su organizirane pod nazivom B365+. Danas se djelatnost tima B365 može jasno vidjeti kroz prisutnost široko poznate i korištene aplikacije za čitanje Biblije, kroz društveni angažman promoviranja čitanja Biblije u sklopu godišnjega „Javnog čitanja Biblije“ te organizaciju ili podupiranje mnogobrojnih konferencija u kojima najznačajnija Knjiga na svijetu ima središnju ulogu.
Biblija i svakidašnjica: biblijski pristup fenomenu ljudske smrti
Rad razmatra biblijsko naučavanje o fenomenu ljudske smrti, polazeći od izvještaja iz Knjige Postanka 2,15-17 i povezujući ga s drugim tekstovima Svetog pisma. Prvi dio rada sagledava biblijsko-teološko značenje smrti te kristološko-soteriološki odgovor na problem smrti. U drugom dijelu rada predstavljen je praktični značaj ispravnoga biblijskog razumijevanja fenomena umiranja kako za vjernike tako i za nevjernike. Zaključuje se kako Biblija često govori o smrti te ona od nje ne bježi, već ju razotkriva i pojašnjava. Prema Bibliji, smrt jest Božja kazna za grijeh koja je kao duhovna, tjelesna i vječna smrt. Ona je neprijatelj koji uvijek iznova pobjeđuje ljudski rod, no Bog je svojom milošću predvidio pobjednika nad smrću – Isusa Krista, pravog čovjeka i pravog Boga.
Potaknut nedavnim popisom stanovništva, autor ovog eseja promišlja o pitanju identiteta evanđeoskih vjernika. U prvome dijelu daje se kratki povijesni pregled nastanka reformacije, a u drugome dijelu govori se o sličnostima i razlikama između protestantske i radikalne reformacije. Budući da postoje teološke razlike između protestantske i radikalne reformacije, a radikalna reformacija krenula je iz iste polazne točke kao i protestantska, u trećem dijelu razmatra se kako bi bilo najbolje nazvati i identificirati vjernike spomenutih crkava. Na kraju, autor se u hrvatskom kontekstu opredjeljuje za naziv „crkve reformacijske baštine“ iako u tom slučaju preostaje problem koji pojam koristiti za vjernike tih i takvih crkava.
Jedno od klasičnih pomagala u kršćanskoj teološkoj antropologiji pri bavljenju složenošću ljudskog identiteta koncept je Imago Dei. Pristupajući konceptu holistički, istražujući strukturalne, biheviorističke, teleološke, zajedničke i gostoljubive perspektive, članak tvrdi da se u središtu koncepta Imago Dei nalazi relacijski dizajn koji je Bog Stvoritelj nakanio za čovječanstvo –njegova remek-djela. Teološki uvidi izvučeni iz relacijskog nauka o Trojstvu, kako ih vidimo u shvaćanju J. Moltmanna, W. Pannenberga, J. Zizioulasa, M. Volfa i D. Augustine, primjenjuju se na antropološku dimenziju postojanja, otkrivajući što znači biti ljudsko biće stvoreno na Božju sliku. Na kraju, koncept Imago Dei shvaća se kao nešto što nema samo razvojnu, nego također suštinski transformacijsku funkciju.
Smjernice za budućnost evanđeoskoga kršćanstva u Hrvatskoj
U članku se raspravlja o budućnosti evanđeoskoga kršćanstva u Hrvatskoj. Uz analizu postojećeg duhovnog stanja autor nudi pet ključnih smjernica za koje smatra da primijenjene u svakodnevnom životu vjernika i crkava reformacijske baštine mogu ostvariti budućnost koju je Bog pripremio, koju osnažuje i određuje. Za biblijski plodonosnu i Bogu ugodnu budućnost vodstvo lokalnih crkava i denominacija trebalo bi usvojiti biblijske smjernice i što prije pokrenuti njima sukladne duhovne procese kojima bi se uključilo u Božje stvaralačko djelovanje u Hrvatskoj. Smjernice obuhvaćaju: 1) perspektivu na život; 2) Božji autoritet u vjernikovu životu i životu Crkve; 3) učeništvo koje se očituje u služenju; 4) obučavanje duhovnih vođa na svim razinama služenja Bogu; 5) učinkovit sustav vodstva. Uz svaku smjernicu autor predlaže i obrazlaže njoj pripadajuće procese. Promišljanje o budućnosti evanđeoskog kršćanstva u Hrvatskoj usmjereno je na razmatranja Riječi Božje u kontekstu duhovne, društvene i kulturne stvarnosti u kojoj evanđeoski kršćani žive i sustvaraju s Bogom.
Unatoč valjanim kritikama i izazovima definiranja evanđeoskoga kršćanstva, ono je i dalje stvarna i vitalna koalicija kršćana sličnoga mišljenja posvećenih povijesnoj kršćanskoj vjeri u svijetu i u Hrvatskoj. Evanđeosko kršćanstvo u Hrvatskoj ima svoju specifičnu povijest, izazove i potrebe za budućnost, a hrvatski će teolozi morati odigrati veoma važnu ulogu u daljnjem životu i rastu evanđeoskih crkava. Za ulogu teologa istaknuta su četiri važna područja: predanost svetopisamskom učenju i učeništvu u lokalnim crkvama, kritička procjena vanjskih utjecaja, uključenost u globalnu evanđeosku vjeru i doprinos istoj te dijalog sa širim hrvatskim društvom i rimokatoličanstvom. Iako neki evanđeoski kršćani budućnosti pristupaju optimistično, pesimistično ili realistično, budućnost evanđeoskoga kršćanstva u Hrvatskoj ipak je prožeta nadom: eshatološkom nadom evanđelja. Život, smrt i uskrsnuće Mesije Isusa te dar eshatološkoga Duha Crkvi čine povijesni temelj po kojemu su evanđeoski kršćani u Hrvatskoj pozvani i osposobljeni živjeti buduću nadu u sadašnjosti.
Dok se mnogi znanstveni radovi usredotočuju na objekt(e) štovanja u Otkrivenju, u ovome članku razmatraju se funkcije štovanja u 4. i 5. poglavlju Otkrivenja, njihova povezanost s teologijom hrama te način na koji takvo štovanje doprinosi izgradnji svijeta. Polazeći od pregleda različitih drevnih bliskoistočnih kultura, najprije se definira značenje teologije hrama. Potom se promatra štovanje u odnosu na teologiju hrama te se naglašava njegova funkcija identifikacije i orijentacije. Nadalje, kroz prizmu teologije hrama analizira se i štovanje u Otkrivenju 4 i 5, a na temelju toga izvode se zaključci o njegovim funkcijama. Budući da štovanje ima ulogu u ostvarenju vizije prema kojoj će cijeli svijet jednoga dana postati Božji hram, ono se može razumjeti kao čin stvaranja koji odjekuje iz samog Božjeg prijestolja.
Autorska prava (c) 2025 Kairos: Evanđeoski teološki časopis https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Phillip Cary. The Nicene Creed: An Introduction
Caryjeva knjiga nije konačna riječ o Nicejskom vjerovanju za one koji žele istražiti njegove teološke i filozofske dubine. Čak će i mnogi propovjednici poželjeti saznati više o njegovoj povijesti, protagonistima i značenju. Pred kraj knjige uočavaju se određene nedorečenosti u raspravi o Crkvi i o krštenju – na što smo već ukazali, što je možda posljedica činjenice da te teme nisu bile u žarištu rasprava crkvenih otaca na Prvom nicejskom i Prvom carigradskom saboru. Unatoč tome, vjerujem da će se knjiga The Nicene Creed pokazati korisnom svima – od zainteresiranih srednjoškolaca do sveučilišnih profesora – kao gotovo izvrsno djelo koje ostvaruje ono što njegov podnaslov obećava: uvod u Vjerovanje. S obzirom na to da se ove godine obilježava 1700. godišnjica Nicejskog sabora, od srca preporučujem svim našim čitateljima da posegnu za ovom pronicavom knjigom.
Sarah Nicholl. Integrated Mission: Recovering a Christian Spirituality for Evangelical Integral Transformation
Nicholl uvjerljivo pokazuje da unutar Lausanne doista postoji praznina te predlaže pravac daljnjeg djelovanja, ispreplićući bogato tkanje povijesnih i suvremenih glasova koji se iznova promišljaju u sadašnjosti. Međutim, možda ova kritika Lausanne zapravo otkriva i dublje probleme. Među ostalim, riječ je o pretjeranom oslanjanju na zapadnjačke glasove – glasove koji su često bili dualistički, preskriptivni i pragmatični – da oblikuju razgovor, pri čemu se zanemaruju druge kulturne perspektive koje svijet već promatraju na holistički način. U tom je svjetlu dragocjeno što Nicholl u svoju raspravu uključuje glasove iz Latinske Amerike, kao i iz drugih kršćanskih tradicija. Zanimljivo je, međutim, da su svi njezini sugovornici muškarci. Iako je očigledno da je pažljivo izabrala svakoga pojedinca, ostaje činjenica da su brojne žene mogle doprinijeti istančanosti i širini perspektive rasprave.
Allan H, Anderson. Uvod u pentekostalizam
Ovo djelo obiluje iznimno velikim brojem povijesnih i teoloških podataka, što je i očekivano kada je riječ o uvodnom prikazu. Sadržaj je kondenziran na tristotinjak stranica te sustavno organiziran i precizno artikulirani, s jasnim usmjerenjem na relevantne teme i područja kojima se autor bavi. Unatoč činjenici da je autor „insajder“ koji je i sam doživio pentekostno iskustvo krštenja u Svetom Duhu, on ne izbjegava neugodne teme, ne uljepšava povijesne podatke niti umanjuje skandalozna ponašanja i ekscese nekih protagonista, kao ni njihove teološki upitne formulacije, zablude i prakse. Anderson u najvećoj mjeri pristupa predmetu svog interesa sa znanstvene i akademske distance, i to vrlo uspješno, gotovo besprijekorno. Upravo u tome leži iznimna vrijednost ovog djela, koje smatram najboljim pregledom pentekostalizma s kojim sam se susreo. Štoviše, Uvod u pentekostalizam Allana Andersona ubrajam među ponajbolje knjige općenito.
Nicholas Thomas Wright. Iznenađeni nadom
Cijela knjiga nastoji upućivati na samu Gospodinovu molitvu koja glasi: „Dođi kraljevstvo tvoje, kako na Nebu tako i na Zemlji.“ To je jedna od najmoćnijih i najrevolucionarnijih rečenica. Smatram da je snažan odgovor na tu molitvu stigao na prvi Uskrs i najposlije će u cijelosti biti ostvaren kad se Nebo i Zemlja spoje u novom Jeruzalemu. Uskrs je bio kad je Nada osobno iznenadila cijeli svijet izlazeći iz budućnosti u sadašnjost.
David Murray. RESET: Živjeti tempom milosti u kulturi koja nas tjera da izgorimo
Zaključno, David Murray, iako piše potaknut vlastitim iskustvom pa mu je ton stoga osoban, progovara o temi iz koje sve snažnije dopire vapaj za protutežom. Kritika se može uputiti zbog preslabog naglaska ne važnosti križa, uskrsnuća te uloge zajedništva svetih u procesu obnove. Ipak, kroz prikazane „zone popravka“ autor želi čitatelju ponuditi praktičnost, suosjećajnost, nadu i radost. Nakon posljednjeg poglavlja čitatelj će moći uočiti da je sve to prisutno i ispunjeno. Upravo zbog velike potrebe, ali i zbog navedenih obilježja, knjiga Reset preporučuje se svim kršćanima koji svoje pripadanje Crkvi i lokalnoj zajednici uzimaju ozbiljno, uključujući i ozbiljan angažman kroz služenje. Ona je namijenjena i svim službenicima, i onima koji su u punovremenoj službi i onima koji služe u nepunom radnom vremenu, a napose onima kojima je povjerena služba vodstva, u kojem god obliku i kapacitetu.
Pet praktičnih primjena iskrenosti s Bogom u kršćanskom životu
Jedna od urođenih težnji ljudskih bića nakon pada u grijeh je želja da bježe od svojeg Stvoritelja i nose maske, krijući se iza raznih vrsta privida (kao što su lažna religija, „dobra“ djela i/ili dobre namjere). Unatoč ovomu, ili možda upravo zato, Bog je u svojoj sveznajućoj mudrosti odredio da iskrenost i ideja transparentnog življenja u svjetlu njegove Riječi iscijeli i popravi narušen odnos s njim. Ovo znači da mi, kao ljudska bića, moramo biti potpuno otvoreni u prvom redu s Jahvom, ali i sa sobom, priznajući i ne ignorirajući svoje pogreške. Drugim riječima, iskrenost s Bogom predstavlja odricanje od svih pokušaja da opravdamo, umanjimo ili čak zaniječemo ozbiljnost svojega grijeha (drugačije rečeno, odricanje od svih maski i privida ljudske „dobrote“) kako nam ne bi samo bilo oprošteno, nego kako bismo bili očišćeni, iscijeljeni i obnovljeni (barem djelomično, do dana „dovršenosti“). Dakle, na temelju biblijske premise da je transparentnost najbolji štit protiv obmane i samoobmane, u ovom članku razmatramo pet praktičnih primjena koje se navike potpune transparentnosti sa sobom – ali, još važnije, s Bogom – razvijaju u našem kršćanskom hodu vjere.
Razvoj i djelovanje Kristove crkve braće u Zagrebu
Kristova crkva braće u Zagrebu od svog osnutka 1946. godine pa do početka sedamdesetih bila je jedna od najvećih i najaktivnijih zajednica na području Hrvatske. Smještena u samom centru u blizini glavnog zagrebačkog trga u Gajevoj 9a, brojila je oko stotinjak članova. Članovi crkve bili su aktivni u evangelizaciji, najviše putem dijeljenja traktata, osobnim svjedočenjem i obilaženjem okolnih mjesta, unatoč ograničenjima ondašnjeg režima. Dva puta godišnje održavale su se konferencije na kojima su se okupljale sve bratske zajednice iz bivše Jugoslavije. Crkvu su posjećivali poznati inozemni propovjednici poput Bakhta Singa i Rogera T. Fostera. Posjete raznih inozemnih misionara, posebice iz Švicarske i Engleske, kasnije i Njemačke, otvorilo je već tijekom šezdesetih godina nove mogućnosti, posebice mladima, za sudjelovanjem u kršćanskim događanjima i izvan zemlje. Uz putovanja i konferencije redovito su se organizirali izleti za mlade te kampovi u Gorskom kotaru, blizu Lokvarskog jezera, ali i odlasci u Englesku, što je sve ostavilo veliki pečat na životima mladih. Izdavaštvo je zauzimalo bitno mjesto u evangelizaciji te ohrabrivanju, učeništvu i podizanju vjernika. Dr. Branko Đaković, jedan od starješina Kristove crkve braće u Zagrebu, iza sebe je ostavio značajan broj prijevoda kršćanske literature, a njegovo najveće prevoditeljsko djelo predstavlja prijevod cjelokupnog Svetog pisma. Također, njegov Biblijski rječnik prvi je biblijski protestantski rječnik na području tadašnje Jugoslavije, a njegovi su biblijski prijevodi prvi standardni protestantski prijevodi na području Hrvatske. U prvom djelu donosi se pregled nastanka bratskih crkava u Europi, kako se taj pokret proširio na područje bivše Jugoslavije te nastanak i razvoj Kristove crkve braće u Zagrebu. Drugi dio govori o organizacijskoj strukturi Kristove crkve braće u Zagrebu, a u trećem dijelu razmatra se njezin rad, djelovanje i izdavaštvo. Od izdavaštva, malo pobliže se govori o Bratskom vjesniku, biblijskim prijevodima te nastanku Biblijskog rječnika. Također se donosi životopis starješine Branka Đakovića i još nekih važnih osoba za život zajednice.
Knjiga Tužaljki od velikog je značaja za židovsku kulturu. Budući da odražava opetovane nesreće i tragične događaje koji su oblikovali židovsko nacionalno iskustvo tijekom povijesti, njezin utjecaj proteže se izvan njezinih religioznih dimenzija. U ovom članku autor nudi razrađenu književnu i teološku analizu Knjige Tužaljki, naglašavajući njezinu važnost unutar židovske kulture i religijske tradicije. Knjiga se istražuje ne samo kao izraz žalosti nad traumatičnim razaranjem Jeruzalema i Prvoga Hrama u 6. stoljeću pr. n. e. nego i kao strukturirano pjesničko djelo koji sadrži edukativne, didaktičke i moralne poruke. Članak je podijeljen na tri glavna dijela. Prvi dio pruža općenit i sažet uvod koji čitatelju može pomoći u razumijevanju raznih vidova knjige, uključujući njezinu povijesnu pozadinu, porijeklo njezina naslova, tradiciju njezina nastanka kao i mjesto u kanonu Hebrejske Biblije. Drugi i glavni dio članka analizira strukturu i književni žanr knjige kao i tematsku organizaciju njezinih pet poglavlja. Tu se ističu jedinstvena jezična obilježja Tužaljki i njihov utjecaj na hebrejski jezik i književnost, kako staru tako i modernu. Posljednji dio bavi se teološkim paradoksom vjere u pravednoga Boga usred patnje i nepravde, što je središnji motiv Knjige Tužaljki. Autor istražuje pravce nastojanja rabinske književnosti da stekne uvid u odgovor judaizma na pitanje patnje i nevolja u svijetu. Analiza uključuje odlomke rabinskih tekstova, povezujući klasičnu židovsku misao sa suvremenim raspravama. Članak spaja književne i teološke uvide, nudeći višeslojno razumijevanje Tužaljki kao kulturnoga, povijesnog i religijskog artefakta.
U ovom članku nastojim primjenom biblijskog nauka razumjeti koncept učeništva s teološkoga stajališta i praktičnu primjenu Velikog naloga u Mateju 28,18-20. U svojem radu predlažem da stvaranje učenika započinje s trojedinim Bogom kao onim koji stvara i odgaja svoj narod prema sličnosti s Kristom. Razumije li se ispravno, ovo služi kako bi oblikovalo način na koji mi, kao Božji narod, zajedno s Bogom sudjelujemo u stvaranju učenika. Specifično govoreći, kada se shvati da je učeništvo u konačnici Božja zamisao i djelo, iz toga slijedi da bi Božji narod trebao činiti učenike u podložnosti Bogu kao i u ovisnosti o njemu. Imati ovakvu vrstu stava znači dopustiti Bogom određenim načelima procesa stvaranja učenika da upravljaju našim praksama stvaranja učenika. U ovom članku opisujem Božji proces stvaranja učenika na sljedeći način: Bog stvara i odgaja svoj narod (1) svojim Duhom po svojoj Riječi, (2) u odnosu na lokalnu crkvu te (3) tijekom duljega razdoblja. U odazivu na ova načela, Božji narod trebao bi podupirati središnje mjesto službe zasnovane na Riječi, važnost lokalne crkve i zagovaranje ispravnih očekivanja u svojim praksama učeništva...
Najveća je snaga ovoga komentara u Fordovoj sposobnosti da spretno i gotovo pjesnički čitatelje vodi k bliskom susretu s Ivanom te im otkrije velike teme i narativne lukove njegova Evanđelja. Fordovo je izražavanje kreativno i slikovito. Primjerice, često opisuje značenje teksta kao da dolazi u uzastopnim „valovima“. Poučan je i pronicav dok intrigantno opisuje Ivanovo evanđelje kao „propitkivanje i naobrazbu ljudske želje“ (str. 10). Prema Fordu, Ivan odgovara na sveobuhvatna pitanja: „Tko je Isus?“ i „Što je suštinsko za one koji ga slijede?“ (str. 434). Riječ koja više od svih drugih definira Ivanovo evanđelje prema Fordu je riječ „obilje“. Ona se najmoćnije primjenjuje na Ivanove naglaske na „život“ i „ljubav“, posebno u Isusovu odnosu prema Ocu i u odnosu prema svojim učenicima, kojima nudi da sudjeluju u životu i ljubavi trojedinoga Boga. Ovo je razlog zašto, u određenom smislu, Ford ide dalje od „komentatorskog“ žanra i uvrštava glazbene tekstove i pjesništvo povezano uz Ivanovo evanđelje. Dok ga iznova i iznova čitamo, vidimo ljepotu koja pobuđuje takve odazive, a teologiju istinski prakticiramo kada promišljamo o onomu što opetovano čitamo i to aktivno živimo u zajednicama vjere.
Ova knjiga pisana je jednostavnim stilom i nikako nije samo jedna u nizu popularnih kršćanskih knjiga. Knjiga je za svakoga, od akademika do studenta, od pastora do laika, na kraju – za svakog vjernika. Poziv je na bolji život, kvalitetniji život, koji je utemeljen na Pismu, unutar crkve, u misiji za ovaj svijet koji pripada Bogu. Moderno vrijeme nije vrijeme u kojem mislimo da je mudrost došla do vrhunca, već je vrijeme koje je u potrebi za pravom mudrošću. Jedino ako ćemo živjeti mudro, tj. relevantno i kvalitetno kao što ova knjiga i opisuje te ako ćemo dati svoj glas kulturi u kojoj živimo kroz evanđelje koje smo iskusili i koje govorimo, tek tada ćemo doprinositi Božjem svijetu koji je u potrebi za obnovom. Stoga, ovu knjigu preporučujem jer nas upućuje na Knjigu kroz koju otkrivamo kako bismo naučili razmišljati i djelovati na Božji način u svijetu koji ima samo svoj način.
Thomas Grier Long. Svjedočanstvo propovijedanja
Mogu zaključiti da je cjelokupna knjiga pisana kao vrlo dobar priručnik za sve one koji se bave područjem homiletike. U njoj je jezik jednostavan i razumljiv, s korisnim i primjenjivim primjerima u propovjedničkoj praksi. Pohvalno je da ona ne nameće određeni oblik ili model propovijedanja, već potiče čitatelja na stvaranje vlastita stila, koristeći autorove savjete i elemente koji se mogu implementirati u vlastite propovijedi. Ova je knjiga dobar vodič propovjednicima da smiono zagrabe u riznicu mudrosti koju je autor ostavio čitateljima, i nešto od toga primijene u svojoj propovjedničkoj praksi. Nadam se da će ova knjiga na hrvatskom jeziku doprinijeti boljitku i kvaliteti propovijedanja u kršćanskim crkvama na hrvatskom prostoru.
Larry Hurtado. Na izvorima kršćanskog štovanja
Knjiga je sažeta, pisana jednostavnim stilom i relevantna za današnji trenutak. Iako nevelika opsegom, sadrži vrlo značajnu biografiju relevantne literature s preko dvije stotine bilježaka koje su sažete, ali vrlo značajne za daljnje proučavanje tematike štovanja. Sadržaj knjige bogat je detaljima, pokazujući nam kontekst razvoja ranokršćanskog štovanja, s prikazom na koji su način prvi kršćani prilazili molitvi i štovanju s aplikativnom primjenom kontekstualizacije suvremenosti. Knjiga je primjenjiva za sve one koji se bave tematikom bogoštovlja i štovanja kao i za one koji tek zakoračuju u to područje. Posebno je vrijedna kao podloga za razmatranje povijesnih ranocrkvenih praksi pobožnosti, u komparaciji sa suvremenim trendovima. S obzirom da knjiga progovara o tematici o kojoj na hrvatskom jeziku nismo imali izvora, izdavanje knjige ovakva sadržaja značajan je doprinos istraživanju ranokršćanskog štovanja i vjerske prakse. Nadam se da će ova knjiga biti rado čitana i od strane profesora, studenata i samih vjernika te ju svesrdno preporučujem.
Stanko Jambrek. Crkva za sva vremena i sve kulture
Knjiga Crkva za sva vremena i sve kulture napisana je prvenstveno za čitatelje u Hrvatskoj. Autor se prije svega obraća vjernicima crkava reformacijske baštine pišući o ekleziologiji tih i takvih crkava, no knjiga se može koristiti kao obvezna ili izborna literatura u obrazovanju ili pak kao izvor svima onima koji se bave teološkim ili društvenim istraživanjima manjinskih vjerskih zajednica u Hrvatskoj. Interes za objavljivanje ove knjige počiva na činjenici da autor obrađuje ekleziologiju jedne vjerske tradicije koja u hrvatskom kontekstu nije toliko brojna, ali na svjetskoj razini predstavlja jednu od vodećih kršćanskih tradicija. U vremenu kada je cijeli svijet jedno „globalno selo“, kada se naglašavaju prava manjina te kada se razvija dijalog i ekumenizam između različitih kršćanskih tradicija, ova knjiga svojim sadržajem nudi jedinstveni doprinos na našem tržištu
Kada razmišljam o preporuci ove knjige, na pamet mi pada i prva kritika. Istina, čitanje ove knjige iziskuje krepost ustrajnosti zbog njezina tehničkog jezika. Kršćanima koji nisu vični čitanju moralne teologije autor nipošto ne smije zamjeriti ako i odustanu. Ovo zapravo nije kritika, nego poticaj da monografiju pretoči u djelo koje će biti nešto pristupačnije onim misijskim amaterima koje možda više zanima njezina praktična primjena nego teorijska utemeljenost. Uz to, smatram da je autorov zaključak ipak trebao biti dio četvrtoga poglavlja tako da Sveto pismo zbilja bude temelj izlaganja njegova misijskog modela. Nedostajalo mi je i malo bolje uklapanje Akvinčeve moralne teologije u protestantsko shvaćanje opravdanja i posvećenja.
Od Biblijsko-teološkog instituta u Zagrebu do Visokoga evanđeoskog teološkog učilišta u Osijeku
Evanđeosko teološko veleučilište, Osijek
Ustanovimo li da je značenje teoze postati nalik Bogu procesom postajanja poput Krista te ako je cilj učeništva postati sličnima Kristu, bjelodano je da su ta dva koncepta blisko povezana. Članak ukratko pojašnjava koncepte učeništva i teoze, kao i najčešće evanđeosko okruženje odvijanja učeništva (sastanci udvoje ili u maloj grupi). Članak potom predlaže četiri modula za poučavanje teoze u okviru učeništva: stvoreni da budemo bogoliki, izgubljena bogolikost, obnovljena bogolikost i postajanje sasvim bogoličnima. Ovaj model združuje teozu i učeništvo čime pruža nov i koristan pristup podizanju kristolikih/bogolikih učenika.
„Različite vrste evanđelja proizvode različite vrste učeništva“
Potaknut zabrinjavajućim simptomima koji se sve češće javljaju u protestantskim i evanđeoskim zajednicama Sjedinjenih Američkih Država, ovaj članak raspravlja o tome kako se evanđelje i učeništvo očituju u američkoj crkvi današnjice. Koristeći prijedloge Billa Hulla o šest varijacija „modela evanđelja“, prvi dio ovoga članka ukratko opisuje svaki model i pokazuje kako svaki model utječe na učeništvo. U drugome dijelu, koristeći kao temelj Hartfordovu podatkovnu bazu megacrkava Sjedinjenih Američkih Država, članak analizira kako podskup crkava u podatkovnoj bazi definira svoju misiju. Zaključak je da je učeništvo rijetko navedeno kao primarna misija američkih crkava, barem što se tiče riječi upotrijebljenih u misijskim izjavama, ako je uopće zastupljeno. Članak zaključuje da su zabrinjavajući simptomi koji se sve češće javljaju u protestantskim i evanđeoskim zajednicama Sjedinjenih Američkih Država organizacijske naravi, uzrokovani temeljnim tenzijama između Kristova evanđelja koje je fokusirano na kraljevstvo te povijesnih tradicija i društvenih promjena koje su na djelu u zapadnom kršćanstvu. Budući da su trendovi organizacijski, oni su po definiciji pitanje vodstva, a ne stvar pripisivanja nedostataka pojedinačnim nesavršenim Kristovim sljedbenicima. Samo vodstvo ima autoritet i utjecaj promijeniti organizaciju, izuzev u slučaju anarhije.