OBAVIJEST: Novi broj našeg časopisa (Vol. 12., No. 1., 2026.) S velikim zadovoljstvom obavještavamo Vas kako je objavljen novi broj časopisa Health Bulletin / Zdravstveni glasnik (Vol. 12., No. 1, 2026.), u kojem su objavljeni najnoviji znanstveni i stručni radovi iz područja zdravstva. 29. svibnja 2025.
Faculty of Health Studies, University of Mostar
Zašto ovaj naslov? Nakon razmišljanja o tome što je zajedničko svim ljudima, kao odgovor nastao je ovaj esej. Mišljenja sam da bi svi trebali biti odgovorniji i više brinuti o zdravlju, kako svaki pojedinac, tako i društvo u cjelini. Ujedno, to je bila tema mog predavanja kojeg sam održao na otvaranju Medicinskog fakulteta 1997. godine u Mostaru. Cilj ovog eseja je opisati sastavne komponente zdravlja kao neophodnog preduvjeta svakog napretka, blagostanja, kvalitetnijeg, duljeg i sretnijeg života. To omogućava čitateljima koji dovoljno znaju o zdravlju da to ponove i utvrde. Ostalima služi za poduku o složenosti ljudskog tijela, međusobnoj komunikaciji i funkcionalnoj povezanosti svih organa u ljudskom organizmu kako bi se održala stabilnost, zdravlje i život. O zdravlju treba učiti. Nadam se da će ovaj esej pomoći svima da sa više znanja o zdravlju, u svim situacijama, nađu dovoljno smisla koji opravdava život na ovoj nam prelijepoj planeti. Svrha upoznavanja zdravlja opisana je u sedam komponenata, koji poput stupova podupiru zdravlje, preveniraju nastanak i razvoj bolesti te doprinose bržem izlječenju, kvalitetnijem i duljem životnom vijeku.
zdravlje, kvaliteta života, duži životni vijek
Autorska prava (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
UKLJUČIVANJE DAROVITIH UČENIKA S ANKSIOZNIM POREMEĆAJEM - PERSPEKTIVA INKLUZIJE U PRAKSI: POUČAVANJE DAROVITIH UČENIKA S TEŠKOĆAMA U UČENJU U INKLUZIVNOJ ŠKOLI
Ova studija prikazuje jedan oblik posebnog obrazovanja, tj. uključivanje (inkluziju) dvostruko iznimnih učenika – darovitih učenika s izvjesnim poremećajima i posebnim potrebama. Proces uključivanja ovdje shvaćamo kao svrsishodno znanje koje potiče novi razvoj, učenje i razumijevanje u inkluzivnom obrazovanju (inkluzivnoj školi) i koje zahtijeva dijalog o novoj perspektivi na ovom znanstvenom polju. Članak je zamišljen kao konceptualni doprinos inkluzivnom obrazovanju, s ciljem doprinijeti kontinuiranom dijalogu u vezi sa posebnim obrazovanjem i inkluzivnim obrazovanjem. Isto tako kao i doprinos trendovima u inkluzivnom obrazovanju, kao što je obnavljanje prethodnih teorija i pristupa u inkluzivnim školama primjenom danas aktualnih problema. Teme o kojima se raspravlja u ovoj studiji su: praksa posebnog obrazovanja prema učenicima/studentima s dvostrukim iznimnim sposobnostima, aktivnosti i strategije u inkluzivnom radu s dvostruko iznimnim učenicima/studentima, inkluzija dvostruko iznimnih učenika/studenata – implikacije i primjena, te izazovi s kojima se učitelji/profesori, specijalni edukatori i terapeuti suočavaju u vezi s inkluzijom ovih učenika/studenata. Tvrdimo da, ako se inkluzivno obrazovanje želi razviti kao novo i održivo obrazovno područje, ono zahtijeva inkluzivnu praksu novih skupina učenika (npr. 2XE – "Dvostruko iznimni učenici"), u redovnu nastavu i to na temelju novijih istraživanja i prakse. Zaključno, ova studija sugerira da inkluzija zahtijeva sudjelovanje 2XE učenika u obrazovnom okruženju i pravo na različitost. Inkluzija također zahtijeva da škola ima pozitivan stav kako je "različitost" vrijedna pojedinog 2XE učenika, kako u općem tako i u posebnom obrazovanju. Napomena uredništva o autoru: dr. sc. Branca Lie † (1948. – 2026.), izvanredna profesorica emerita, preminula je 3. veljače 2026., prije objave ovog broja Zdravstvenog glasnika / Health Bulletina. Sva pitanja u vezi s ovim radom moguće je uputiti uredništvu časopisa (zdravstveni.glasnik@fzs.sum.ba).
dvostruko iznimni učenici, daroviti učenici s anksioznim poremećajem, posebno obrazovanje, inkluzivno obrazovanje
PREHRAMBENI OBRASCI DJECE OSNOVNOŠKOLSKE DOBI U HRVATSKOJ: IZAZOVI U PROVEDBI PREHRAMBENIH SMJERNICA
Prehrana u osnovnoškolskoj dobi važna je za rast, razvoj i očuvanje zdravlja. Iako su prehrambene smjernice za školsku djecu jasno definirane, dostupni podaci iz Hrvatske pokazuju da prehrambeni obrasci djece često odstupaju od preporučenih standarda. Cilj ovoga preglednog rada bio je prikazati prehrambene obrasce djece osnovnoškolske dobi u Hrvatskoj i utvrditi glavne izazove u provedbi prehrambenih smjernica. Rad se temelji na narativnom pregledu znanstvene i stručne literature te relevantnih nacionalnih i međunarodnih dokumenata. Pregledana literatura pokazala je probleme kao što su preskakanje doručka, nepravilan ritam obroka, nedostatan unos voća i povrća te česta konzumacija hrane s visokim udjelom soli, šećera i masti. Ranija hrvatska istraživanja i noviji nacionalni podatci upućuju na to da su ti problemi prisutni dulje vrijeme i da i dalje predstavljaju važan javnozdravstveni problem. Nalazi također pokazuju da na provedbu prehrambenih smjernica utječu školsko prehrambeno okruženje, obiteljske prehrambene navike, socioekonomske okolnosti i marketing hrane. Poboljšanje prehrambenih obrazaca djece stoga zahtijeva suradnju škola, obitelji, javnozdravstvenih institucija i šireg djelovanja javnih politika.
prehrambeni obrasci, djeca osnovnoškolske dobi, prehrambene smjernice, prehrana djece, Hrvatska
ULOGA OBITELJSKE MEDICINE U RANOM PREPOZNAVANJU HITNIH MEDICINSKIH STANJA
Uvod: Obiteljska medicina često predstavlja prvi kontakt bolesnika sa zdravstvenim sustavom pri pojavi akutnih i potencijalno životno ugrožavajućih stanja. U primarnoj zdravstvenoj zaštiti kliničke se odluke često donose u uvjetima dijagnostičke nesigurnosti, vremenskog pritiska i ograničenih resursa, osobito u ranim ili atipičnim fazama hitnih stanja. Cilj: prikazati ulogu obiteljske medicine u ranom prepoznavanju najčešćih hitnih stanja, s naglaskom na znakove upozorenja, praktično postupanje u primarnoj zdravstvenoj zaštiti i pravodobnu suradnju s hitnom medicinskom službom. Metode: Proveden je narativni pregled literature pretraživanjem baza PubMed/MEDLINE i Google Scholar te relevantnih međunarodnih smjernica i konsenzusnih dokumenata. Analizirana su akutni koronarni sindrom, moždani udar i tranzitorna ishemijska ataka, sepsa, anafilaksija i akutna respiratorna insuficijencija. Literatura je kvalitativno analizirana radi prepoznavanja ključnih znakova upozorenja, dijagnostičkih izazova i preporučenih kliničkih postupaka u primarnoj zdravstvenoj zaštiti. Rezultati: Ishodi hitnih stanja snažno ovise o vremenu, a atipične kliničke prezentacije česte su u primarnoj skrbi, osobito kod starijih osoba, žena i bolesnika s kroničnim bolestima. Strukturirana procjena vitalnih znakova, mentalnog statusa i respiratorne funkcije, uz prepoznavanje znakova upozorenja, podupire pravodobno upućivanje i smanjuje rizik od odgođene dijagnoze. NEWS2 može pomoći u ranom otkrivanju fiziološkog pogoršanja, ali ne može zamijeniti kliničku prosudbu. Zaključak: Rano prepoznavanje hitnih stanja u obiteljskoj medicini ovisi o strukturiranom kliničkom razmišljanju, pravodobnom upućivanju i učinkovitoj komunikaciji s hitnom medicinskom službom.
Obiteljska medicina; Primarna zdravstvena zaštita; Hitna stanja; Rano prepoznavanje; Znakovi upozorenja
TEHNOLOŠKE INOVACIJE U VERTIKALIZACIJI I POSTURALNOJ KONTROLI NAKON SPINALNE OZLJEDE
Spinalne ozljede predstavljaju značajan javnozdravstveni problem uzrokujući ozbiljna oštećenja tjelesnih funkcija, uključujući i narušenu posturalnu kontrolu i gubitak sposobnosti održavanja okomitog položaja. Ove funkcionalne poteškoće značajno utječu na kvalitetu života pacijenata i njihov angažman u aktivnostima svakodnevnog života. Tradicionalni pristupi u rehabilitaciji često imaju ograničenu učinkovitost u postizanju funkcionalnog oporavka, stoga posljednjih godina svjedočimo brzom razvoju tehnoloških inovacija u rehabilitacijskom procesu spinalnih ozljeda. Primjena robotskih sustava, nosivih tehnologija i neurostimulacije otvaraju nove mogućnosti u postizanju boljih terapijskih ishoda. Ne samo da osiguravaju precizniju terapiju, već omogućuju i personalizirane pristupe koji uzimaju u obzir specifične potrebe svakoga pacijenata. Posebna važnost pridaje se tehnološkim inovacijama koje omogućuju vertikalizaciju i poboljšanje posturalne kontrole, jer su te funkcije ključne za održavanje ravnoteže i sudjelovanje u svakodnevnim aktivnostima. Cilj ovog rada je predstaviti i analizirati neke od tehnoloških inovacija u rehabilitaciji osoba sa spinalnim ozljedama, s naglaskom na vertikalizaciju i posturalnu kontrolu. Daljnja istraživanja trebala bi se fokusirati na optimalizaciju tehnoloških rješenja, personalizirani terapijski pristup kao i dostupnost kako bi se postigla maksimalna funkcionalna korist za osobe sa spinalnom ozljedom.
tehnološke inovacije, vertikalizacija, posturalna kontrola, spinalna ozljeda
SERUMSKA RAZINA MOKRAĆNE KISELINE U BOLESNIKA S AKUTNIM KORONARNIM SINDROMOM PREMA BUBREŽNOJ FUNKCIJI
Uvod: Povišene serumske vrijednosti mokraćne kiseline povezane su s nepovoljnim kardiovaskularnim ishodima i oštećenjem bubrežne funkcije. Njihova uloga u bolesnika s akutnim koronarnim sindromom (AKS) još uvijek nije u potpunosti razjašnjena, osobito u odnosu na procijenjenu brzinu glomerularne filtracije (eGFR). Cilj: Analizirati serumske vrijednosti mokraćne kiseline u bolesnika s AKS-om u odnosu na bubrežnu funkciju procijenjenu pomoću eGFR-a. Ispitanici i metode: Retrospektivno istraživanje obuhvatilo je 149 bolesnika hospitaliziranih zbog AKS-a u SKB Mostar u razdoblju od listopada 2024. do ožujka 2025. godine. Bolesnici su podijeljeni prema razini mokraćne kiseline i statusu bubrežne funkcije. Podaci su analizirani odgovarajućim statističkim metodama. Rezultati: Veći broj bolesnika s AKS imao je smanjenu bubrežnu funkciju mjerenu preko eGFR (p < 0,001). Bolesnici sa smanjenim eGFR-om imali su značajno više vrijednosti mokraćne kiseline u odnosu na bolesnike s urednom bubrežnom funkcijom (p < 0,001). Utvrđena je snažna negativna korelacija između razine mokraćne kiseline i eGFR-a (r = −0,648, p < 0,001). Zaključak: Povišene serumske vrijednosti mokraćne kiseline značajno su povezane sa smanjenom bubrežnom funkcijom u bolesnika s AKS-om. Mokraćna kiselina može predstavljati koristan marker za identifikaciju bolesnika s povećanim rizikom od bubrežnog oštećenja i lošijih ishoda.
akutni koronarni sindrom, mokraćna kiselina, eGFR, bubrežna funkcija, kardiovaskularni rizik.
KLINIČKA EMPATIJA I KOMPLEMENTARNA MEDICINA
Empatija je sposobnost osjećanja i razumijevanja proživljenih iskustava nekog drugog i nevidljiva sila koja povezuje ljude, što je izuzetno važno za individualno i kolektivno mentalno zdravlje, za suradnju, terapijsku komunikaciju i uspjeh terapije. Empatija se pokazala kao značajna psihološka funkcija zdravih ljudi, jer im pomaže da očuvaju zdravlje i više uživaju u životu. Ljudi s višom razinom empatije manje su skloni doživljavati ljude s psihološkim problemima kao agresivne i neprijateljske. Deficit empatije često se javlja kod osoba kojima je dijagnosticiran poremećaj osobnosti, kao i psihotični poremećaj. Empatija u međuljudskim odnosima općenito, a posebno u odnosu liječnik-pacijent, nije sama po sebi data, ali dobra je vijest da se može razviti i oblikovati kroz umjetnost i praksu organizacije koja uči. Klinička empatija ključ je interakcije i temelj u oblikovanju terapijskog i etičkog odnosa liječnik-pacijent te pomaže u izgradnji pacijentovog poštovanja potrebnog za bolji zdravstveni uspjeh. Posljednjih desetljeća "službena medicina i psihijatrija" sve više dobivaju svoje mjesto u liječenju osoba s mentalnim poremećajima zbog rastućeg interesa javnosti za komplementarne metode liječenja kao i brojnih dokaza o njihovoj terapijskoj učinkovitosti uz podršku Svjetske zdravstvene organizacije. Nerijetko nas pacijenti traže neki prirodni lijek ili neki drugi oblik komplementarne medicine. Naš je zadatak, uz službene metode liječenja, poznavati i propisivati metode komplementarne medicine koje priznaje i savjetuje Svjetska zdravstvena organizacija te tako pomoći našim pacijentima. Kroz poštovanje, razumijevanje i podršku našim pacijentima, povećavamo naš empatični odnos, što svakako doprinosi učinkovitosti liječenja. Cilj ovog rada je razjasniti vezu između kliničke empatije i komplementarne medicine.
klinička empatija, komplementarna medicina
ZNAČENJE VIDEOIGARA ZA INTERAKCIJSKE ODNOSE U OBITELJI
Videoigre imaju različita značenja adolescentnim gejmerima i njihovim roditeljima, što proizlazi iz razlika u znanju, iskustvu i komunikacijskim stilovima te često dovodi do nerazumijevanja i konflikata u obitelji. Cilj ovog kvalitativnog istraživanja bio je steći dublji uvid u sociokulturnu fenomenologiju generacijskog gledišta videoigara. Podaci su prikupljeni polustrukturiranim intervjuom s 11 gejmera u dobi 16-30 godina i 9 roditelja gejmera u dobi 41-67 godina. Istraživanje je provedeno u skladu s etičkim načelima dobrovoljnosti i anonimnosti uz pisanu suglasnost sudionika istraživanja. Rezultati istraživanja ukazuju na generacijsku diskrepanciju u znanju i stavovima prema videoigrama, koja proizlazi iz razlika u strukturama životnog znanja roditelja i djece. Roditelji izražavaju zabrinutost zbog igranja, a gejmeri ljutnju i žaljenje zbog roditeljskog nerazumijevanja. Takve razlike rezultiraju sukobima koji proizlaze iz pokušaja održavanja roditeljskog autoriteta s jedne strane, odnosno otpora tom autoritetu i potrebe za autonomijom s druge. Generacijski jaz u percepciji videoigara odražava složenost međugeneracijskih odnosa. Razlike u generacijskim oblicima znanja ne moraju voditi isključivo konfliktu. Usmjerene intervencije poput edukacije i zajedničkog igranja mogu potaknuti razumijevanje, povećati obiteljsku povezanost i podržati zdravije obrasce korištenja videoigara.
videoigre; generacijski jaz; razlika u znanju; edukacija
ISPITIVANJE JAVNOG MIŠLJENJA O LEGALIZACIJI KANABISA
Uvod: Kanabinoidi su prirodni spojevi prisutni u biljkama porodice kanabisa. Najvažniji kanabinoidi iz medicinske perspektive su THC (tetrahidrokanabinol) i CBD (kanabidiol). Pravilna doza i odgovarajuća učestalost primjene su uspješne pri upotrebi kanabisa kao lijeka u medicinske svrhe. Cilj: Dublje razumjeti stavove i razmišljanja društva o legalizaciji kanabisa u BiH s posebnim naglaskom na predrasude koje su se razvile kroz utjecaj pravnog i društvenog sustava. Također, cilj je utvrditi u kojoj mjeri društveni i kulturni kontekst utječu na razmišljanja ljudi o legalizaciji te kako ti stavovi mogu varirati ovisno o generaciji, obrazovanju ili društvenom okruženju. Rezultat: Istraživanje je obuhvatilo 210 ispitanika. Analizirani su demografski podaci, stavovi i informiranost ispitanika o terapijskoj primjeni kanabisa, uključujući njihovu upoznatost s farmakološkim oblicima kanabisa i potencijalnim terapijskim učincima. Istraživanje je pokazalo da većina ispitanika pozitivno ocjenjuje terapijski učinak kanabisa, dok postoji nesigurnost među manjim dijelom populacije koji se još uvijek osjeća nedovoljno informiranim. Zaključak: Istraživanje je pružilo uvid u stavove društva prema legalizaciji kanabisa potvrđujući hipotezu da većina javnosti ima pozitivan stav prema njegovoj terapijskoj primjeni. Međutim, ukazuje na potrebu za dodatnim edukacijama i smanjenju nesigurnosti među građanima u vezi s njegovim učinkom i potencijalnim rizicima.
kanabis, terapijska primjena kanabisa, stavovi, edukacija, zloupotrebe
USPOREDBA UČINKOVITOSTI BOBATH TERAPIJE I KLASIČNE KINEZITERAPIJE NA FUNKCIJU HODA PACIJENATA S ISHEMIJSKIM MOŽDANIM UDAROM
Uvod: Moždani udar predstavlja globalni zdravstveni problem današnjice, potreba za rehabilitacijom iznimno je značajna, usmjerena prvenstveno na obnavljanje i održavanje aktivnosti svakodnevnog života. Cilj istraživanja: Istražiti usporedbu učinkovitosti klasičnog kineziterapeutskog tretmana i Bobath koncepta na funkciju hoda kod pacijenata sa hemiparezom nakon ishemijskog moždanog udara. Ispitanici i metode: Ispitnu skupinu činili su bolesnici s kojima se provodio klasični kineziterapijski tretman, kontrolna skupina provodila je Bobath terapiju. Svi bolesnici su provodili rehabilitaciju u Klinici za fizikalnu medicinu i rehabilitaciju Sveučilišne kliničke bolnice Mostar, testirani su u dva navrata, prije i nakon provedenih tretmana koristeći se Berg balance scale (BBS), funkcije hoda prema Timed Up and Go Test (TUG), i Barthel Indeksa za procjenu deset funkcionalnih zadataka svakodnevnog života (aktivnosti dnevnog života - ADL). Rezultati: Bobath terapija pokazala je veću učinkovitost u odnosu na ispitanike tretirane klasičnim kineziterapijskim programom usporedbom rezultata BBS. Berthel indeks pokazao je statistički značajnu razliku u rezultatima na početku i na kraju tretmana u skupini ispitanika tretiranih Bobath terapijom. Nije pokazana statistički značajna razlika između ispitanika mjerenjem TUG testa. Pokazala se statistički značajna pozitivna korelacija između aktivnosti svakodnevnog života i dinamičke ravnoteže s funkcionalnim oporavkom ispitanika. Spol, dobra strana tijela zahvaćena hemiparezom nisu pokazala značajnu povezanost s funkcionalnim statusom bolesnika. Zaključak: Bobath terapija ima značajno bolji učinak na poboljšanje funkcije hoda i aktivnosti svakodnevnog života bolesnika nakon ishemijskog moždanog udara. Oba tretmana značajno dovode do boljeg funkcionalnog oporavka i dinamičke ravnoteže bolesnika nakon ishemijskog moždanog udara.
moždani udar; Bobath concept; kineziterapija; rehabilitacija
MEĐUDJELOVANJE STRESA, OPĆE SAMOEFIKASNOSTI I IZGARANJA KOD STUDENATA PREDDIPLOMSKOG STUDIJA MEDICINE U CENTRU ZA TERCIJARNU ZDRAVSTVENU SKRB
Uvod: Izgaranje i psihološki stres česti su među studentima preddiplomskog studija medicine i povezani su s nepovoljnim akademskim i mentalnim zdravstvenim ishodima. Opća samoefikasnost može poslužiti kao zaštitni faktor; međutim, njezin odnos s psihološkim stresom i izgaranjem među indijskim studentima medicine ostaje nedovoljno istražen. Ciljevi: Procijeniti prevalenciju i razinu izgaranja, psihološkog stresa i opće samoefikasnosti među studentima preddiplomskog studija medicine te ispitati njihovu povezanost s demografskim varijablama i međusobno. Metode: Ova bolnička presječna studija obuhvatila je 401 studenta medicine. Psihološka nelagoda mjerena je Kesslerovom skalom psihološkog distresa Plus (K10+), izgaranje pomoću Alata za procjenu sagorijevanja – kratka verzija (BAT), a samoefikasnost pomoću Ljestvice opće samoefikasnosti (GSE). Usporedbe skupina provedene su neparametrijskim testovima, povezanosti su ispitane Spearmanovom korelacijom, a za identifikaciju prediktora sagorijevanja korištena je multivarijantna linearna regresija. Rezultati: Visok rizik od izgaranja uočen je kod većine sudionika. Stres, izgaranje i samoefikasnost bili su značajno međusobno povezani. Izgaranje i stres nisu se značajno razlikovali po spolu ili godini studija medicine (MBBS - prvostupnik medicine i prvostupnik kirurgije), dok se samoefikasnost razlikovala tijekom godina studija. U prilagođenoj analizi, samoefikasnost se pojavila kao jedini neovisni prediktor sagorijevanja. Zaključak: Izgaranje je vrlo rašireno među studentima preddiplomskog studija medicine. Opća samoefikasnost čini se važnim korelatom sagorijevanja, neovisno o stresu i demografskim faktorima.
izgaranje; psihološki stres; samoefikasnost; studenti medicine; presječna studija
LEGIONELLA SPP. U KLIMATIZACIJSKIM SISTEMIMA JAVNIH OBJEKATA U KANTONU SARAJEVO: ULOGA MENADŽMENTA I IZOSTANAK ZAPOSLENIKA
Uvod: Legionella spp. su oportunističke patogene bakterije koje izazivaju dva oblika bolesti: teži, češće dijagnosticiran oblik – legionarsku bolest i blaži, rjeđe dijagnosticiran oblik – pontijačnu groznicu. Ciljevi istraživanja: Osnovni cilj istraživanja bio je ispitati prisutnost Legionella spp. u klimatizacijskom uređajima istraživanih objekata. Metode: Studija je provedena u Kantonu Sarajevo, Federacija Bosne i Hercegovine. Istraživanje je obuhvatilo uređaje za klimatizaciju u javnim objektima. Uzorkovanje je provedeno tokom dvogodišnjeg perioda. Prikupljeni su uzorci vode i uzorci uzeti metodom vlažnog brisa. Uzorci su laboratorijski analizirani na prisustvo Legionella spp. u skladu sa standardnom metodom. U periodu analize uzoraka laboratorija je bila u procesu akreditacije prema važećem standardu. Također je provedeno anketiranje u obuhvaćenim objektima. Rezultati: Legionella spp. je detektirana u klimatizacijskim uređajima 8 (21%) objekata. Nije ustanovljena povezanost između znanja, eksternih edukacija i organizacije menadžmenta s kolonizacijom bakterije u klimatizacijskim uređajima. Interne edukacije zaposlenika provode se u tri (37,5%) objekta u odnosu na osam objekata u kojima je detektirana bakterija (p < 0,05), pored toga je detektirana u 4 (40,0%) objekta gdje su se izjasnili da je izražen apsentizam zaposlenika povezan s respiratornim oboljenjima (p < 0,05). Zaključak: Rezultati naglašavaju potrebu za sistemskim pristupom upravljanju rizicima i unapređenjem praksi koje doprinose sigurnijem boravku korisnika i zaposlenika u klimatiziranom prostoru javnih objekata na području Kantona Sarajevo.
Bakterijska kolonizacija, edukacija, korisnici objekta, legionela, faktori rizika.
KVALITETA ŽIVOTA BOLESNIKA TIJEKOM RADIOTERAPIJE LOKALIZIRANOG KARCINOMA PROSTATE
Uvod: Primarna prevencija obuhvaća zdravstveni odgoj i promicanje zdravih životnih navika s ciljem smanjenja učestalosti bolesti. U skrbi za bolesnike s rakom prostate medicinske sestre imaju važnu ulogu u edukaciji pacijenata i njihovih obitelji, pružanju psihološke potpore te prepoznavanju i ublažavanju emocionalnih poteškoća. Kvaliteta života predstavlja važan ishod liječenja lokaliziranog raka prostate, osobito kod bolesnika liječenih radioterapijom. Cilj: Cilj ovog istraživanja bio je usporediti kvalitetu života i emocionalni status pacijenata s lokaliziranim rakom prostate liječenih radioterapijom u bolničkim i izvanbolničkim uvjetima. Rezultati: Rezultati su pokazali određene razlike, ali i sličnosti u percepciji kvalitete života između skupina. Ispitanici su općenito pozitivno ocijenili svoje opće zdravlje i ukupnu kvalitetu života, uz prisutnu varijabilnost u pojedinim aspektima zdravstvenog stanja. Demografski čimbenici, uključujući dob, bračni status i razinu obrazovanja, nisu pokazali značajan utjecaj na percepciju kvalitete života. Nuspojave radioterapije, seksualno zadovoljstvo i individualne razlike pokazali su veći utjecaj na procjenu kvalitete života. Nije utvrđena statistički značajna razlika u kvaliteti života s obzirom na način liječenja (ambulantno ili bolnički). Zaključak: Rezultati naglašavaju važnost individualiziranog pristupa, kontinuiranog praćenja nuspojava radioterapije te pružanja ciljane i sveobuhvatne podrške pacijentima s ciljem očuvanja i unapređenja kvalitete života.
KVALITETA ŽIVOTA POVEZANA SA ZDRAVLJEM MEĐU BOLESNICIMA S RAKOM PLUĆA OVISNO O VRSTI LIJEČENJA
Uvod: Rak pluća i dalje je jedan od vodećih uzroka pobola i smrtnosti povezanih sa zloćudnim bolestima u svijetu, dok je kvaliteta života postala važan pokazatelj ishoda suvremenog onkološkog liječenja. Cilj: Procijeniti utjecaj različitih modaliteta sustavnog liječenja na kvalitetu života bolesnika s rakom pluća. Metode: Ovo prospektivno istraživanje provedeno je od siječnja do lipnja 2022. godine u Odjelu za tumore pluća i sredoprsja, Klinike za plućne bolesti Jordanovac, Kliničkog bolničkog centra Zagreb, Hrvatska. Uključena su ukupno 162 bolesnika liječena kemoterapijom, imunoterapijom, ciljanom terapijom ili kombiniranom terapijom nakon kirurškog zahvata. Kvaliteta života procijenjena je pomoću upitnika EORTC QLQ-C30 pri početku liječenja i dva mjeseca nakon započinjanja terapije. U statističkoj obradi korišteni su Wilcoxonov test predznaka rangova i Kruskal–Wallisov test. Rezultati: Opće zdravstveno stanje značajno se poboljšalo dva mjeseca nakon početka liječenja (P = 0,03), dok su umor (P = 0,04) i dispneja (P = 0,04) bili manje izraženi u odnosu na početne vrijednosti. Financijske poteškoće značajno su porasle tijekom liječenja (P = 0,009). Bolesnici liječeni kemoterapijom imali su značajno lošije emocionalno (P = 0,002) i socijalno funkcioniranje (P = 0,02) u usporedbi s bolesnicima na imunoterapiji. Kognitivno funkcioniranje bilo je značajno bolje u bolesnika liječenih imunoterapijom nego u bolesnika na kemoterapiji ili kombiniranoj terapiji (P = 0,001). Ukupno funkcioniranje (P = 0,01) i opterećenje simptomima (P = 0,005) bili su najpovoljniji u skupini bolesnika liječenih imunoterapijom. Zaključak: Modalitet liječenja značajno utječe na kvalitetu života bolesnika s rakom pluća, pri čemu imunoterapija pokazuje najpovoljnije funkcionalne i simptomatske ishode.
POSTOPERATIVNO SIJANJE KARCINOMA PLOČASTIH STANICA GRKLJANA: PRIKAZ SLUČAJA
Uvod: Kirurška manipulacija malignim tumorima može dovesti do odvajanja tumorskih stanica i njihove diseminacije u okolnu intersticijsku tekućinu, krvne i limfne žile ili duž kanala biopsijskih igala, što potencijalno može rezultirati implantacijom i sekundarnim rastom tumora, poznatim kao sijanje tumora. Iako je karcinom pločastih stanica (KPS) jedan od najčešćih malignoma u području glave i vrata, prijavljeni slučajevi sijanja KPS-a grkljana iznimno su rijetki. Ipak, ovu mogućnost potrebno je uzimati u obzir radi smanjenja nepovoljnih ishoda i dodatnog povećanja sigurnosti i učinkovitosti kirurških zahvata. Prikaz slučaja: Muškarac u dobi od 68 godina dijagnosticiran je s karcinomom pločastih stanica lijeve glasnice te je podvrgnut kordektomiji. Zbog pozitivnih kirurških rubova na histopatološkoj analizi, provedena je adjuvantna radioterapija, kojom je postignuta klinička remisija potvrđena direktnom laringoskopijom i MSCT-om. Međutim, tri mjeseca nakon radioterapije na mjestu incizije laringofisure klinički je uočena manja tumorska masa, histološki potvrđena kao KPS. Daljnjom obradom nisu otkrivene intralaringealne lezije niti druga lokoregionalna patologija. Lezija je interpretirana kao postoperativno sijanje tumora te je kirurški odstranjena, pri čemu u jednogodišnjem praćenju nije bilo znakova recidiva. Zaključak: Karcinom pločastih stanica grkljana može imati potencijal za postoperativno sijanje, što naglašava važnost pridržavanja osnovnih onkoloških kirurških principa. Također, uloga profilaktičkih mjera protiv sijanja tumora i istraživanje tumorskog mikrookoliša koji pogoduje takvoj diseminaciji zaslužuju daljnja istraživanja.
karcinom pločastih stanica glave i vrata; sijanje tumora; laringektomija; recidiv; radioterapija
Autorska prava (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
NAPREDAK I KLINIČKE IMPLIKACIJE IN VITRO ZRENJA OOCITA U ASISTIRANIM REPRODUKTIVNIM TEHNOLOGIJAMA: SVEOBUHVATAN PREGLED PROTOKOLA, PRIMJENA I BUDUĆIH PERSPEKTIVA
In vitro maturacija (IVM) pojavila se kao obećavajuća alternativa konvencionalnoj in vitro oplodnji (IVF), naročito za pacijentice sa sindromom policističnih jajnika (PCOS) i one koje zahtevaju očuvanje plodnosti, poput pacijenata sa rakom. Za razliku od tradicionalnog IVF-a, IVM ne zavisi od intenzivne stimulacije jajnika, čime se smanjuje rizik od sindroma hiperstimulisanja jajnika (OHSS) i nudi pacijentima pristupačniji metod sa manjim brojem injekcija i procedura. Ovaj narativni pregled procenjuje nedavne napretke u IVM-u, fokusirajući se na različite protokole, uključujući standardni, bifazni i hCG-primed IVM, zajedno sa njihovim prednostima i izazovima. Dodatno, pregled razmatra kliničku primjenu, etičke aspekte i ekonomske faktore, naglašavajući potencijal IVM-a za poboljšanje ishoda za pacijenate uz minimiziranje opterećenja liječenjem. Uprkos izazovima kao što su niže stope zrelosti jajnih ćelija i varijabilan uspijeh kod pacijentica sa smanjenim odgovorom na stimulaciju, IVM je pokazao obećavajuće rezultate za specifične populacije pacijenata, uključujući one sa defektima zrelosti jajnih ćelija, rezistentnim sindromom jajnika (ROS) i one sa rizikom od OHSS-a. Iako je klinička primjena još uvek ograničena, buduća istraživanja usmjerena na poboljšanje protokola, poboljšanje oporavka jajnih ćelija i proširenje indikacija za IVM mogli bi dodatno integrisati ovu tehniku u asistirane reproduktivne tehnologije (ART), čineći je ključnim alatom za očuvanje plodnosti i optimizaciju ART-a.
in vitro zrijenje (IVM); asistirane reproduktivne tehnologije (ART); zrijenje oocita; policistični jajnici (PCOS); očuvanje plodnosti
UTJECAJ TJELESNE AKTIVNOSTI NA KVALITETU ŽIVOTA I PSIHIČKO ZDRAVLJE
U suvremenom društvu, tjelesna aktivnost postaje sve važnija ne samo za prevenciju fizičkih bolesti, već i za poboljšanje mentalnog zdravlja i ukupne kvalitete života. Cilj ovog rada bio je istražiti učinke tjelesne aktivnosti na psihofizičko zdravlje u različitim životnim dobima te istaknuti ulogu fizioterapije i fizioterapeuta u promicanju aktivnog načina života. Tjelesna aktivnost dokazano djeluje kao terapijsko sredstvo za brojne mentalne poremećaje, uključujući anksioznost, depresiju, stres, psihotične poremećaje i demenciju. Osim pozitivnog utjecaja na neurotransmiterske sustave, vježbanje povećava samopouzdanje, poboljšava kognitivne funkcije i potiče socijalizaciju. Pandemija COVID-19 dodatno je istaknula važnost tjelesne aktivnosti za održavanje mentalnog zdravlja. Tijekom lockdowna, smanjenje fizičke aktivnosti dovelo je do porasta simptoma anksioznosti i depresije u općoj populaciji. Istraživanja pokazuju da su osobe koje su nastavile s redovitom tjelesnom aktivnošću tijekom pandemije imale manje mentalnih problema u usporedbi s onima koji su bili manje aktivni. Ovi nalazi potvrđuju da tjelesna aktivnost može biti ključna u smanjenju negativnih psiholoških učinaka izolacije i nesigurnosti. Prema preporukama Svjetske zdravstvene organizacije (WHO), preporuča se najmanje 30 minuta umjerene aktivnosti dnevno ili 150 minuta tjedno. Redovita tjelesna aktivnost smanjuje rizik od kardiovaskularnih bolesti, dijabetesa, osteoporoze, pretilosti i mentalnih poremećaja, dok može usporiti napredovanje postojećih bolesti. Početak tjelesne aktivnosti u ranoj dobi ključan je za razvoj pozitivnih navika koje traju cijeli život. Fizioterapeuti imaju ključnu ulogu u promicanju tjelesne aktivnosti, prilagođavajući programe pojedincima s obzirom na dob, zdravstveno stanje i ograničenja. U današnje vrijeme, dostupnost različitih oblika aktivnosti omogućuje svakome da pronađe onu koja najbolje odgovara njegovim potrebama i preferencijama.
tjelesna aktivnost, mentalno zdravlje, depresija, COVID-19, fizioterapija.
UMJETNA INTELIGENCIJA U ULOZI DETEKCIJE MOŽDANIH UDARA U HERCEGOVAČKO-NERETVANSKOJ ŽUPANIJI
Moždani udar je vodeći uzrok invaliditeta kako u BiH tako i u zapadnim zemljama, također nalazi se na drugom mjestu kao glavni uzrok smrtnosti u svijetu. Dijelimo ih na dvije veće skupine, ishemijski i hemoragijski moždani udar. Ishemijski su znatno zastupljeniji odnosno 85% svih udara, nastaju zbog začepljenja krvnih žila dok preostalih 10 % otpada na primarnu intracerebralnu hemoragiju te 5% na subarahnoidalno krvarenje. Rana intervencija kod akutnog moždanog udara može dovesti do potpunog oporavka pacijenta ili znatnog smanjenja posljedica. Iz tog razloga veoma je bitno rano prepoznavanje simptoma zatim što brža dijagnostika i naposlijetku dostupni načini liječenja. Pored trombolize koja se obavlja već duži niz godina, u Sveučilišnoj kliničkoj bolnici Mostar je od kraja 2022. godine dostupna i metoda Mehaničke trombektomije. Da bi pacijent što prije dobio adekvatnu terapiju odnosno trombolizu i/ili mehaničku trombektomiju potrebno je prepoznati simptome koji upućuju na moždani udar te napraviti potrebnu dijagnostiku. Od 2023. godine na području Hercegovačko - Neretvanske županije je dostupna automatizirana platforma za brzo i lakše prepoznavanje moždanih udara pod nazivom Canon AUTOStroke. Ova platforma je zasnovana na umjetnoj inteligenciji i potpuno automatski detektira moždane udare. Putem već uspostavljene komunikacije u trenutku alarmira kontakt osobe uključene u tim za intervencije kod hitnih moždanih udara. Canon AUTOStroke koristi metodu „deep learning“, što je metoda dubokog učenja umjetne inteligencije koja računala uči da obrađuju podatke na način inspiriran ljudskim mozgom. Korištenjem UI aplikacije, vrijeme do donošenja terapijskih odluka značajno se skraćuje, što može imati presudnu ulogu u ishodu liječenja pacijenata s akutnim moždanim udarom.
umjetna inteligencija, moždani udar, rana detekcija, dijagnostika, intervencija
ULOGA MR, CT I PET/CT DIJAGNOSTIČKIH SLIKOVNIH PRETRAGA U PRAĆENJU BOLESNIKA SA METASTATSKIM KARCINOMOM DOJKE
Uvod: Karcinom dojke spada među najčešće dijagnosticirane maligne bolesti, a njegova incidencija u posljednjih nekoliko desetljeća kontinuirano raste. Predstavlja vodeći uzrok smrtnosti od karcinoma u ženskoj populaciji. Unatoč napretku u dijagnostici i liječenju, recidiv bolesti i metastatski oblik i dalje predstavljaju značajan klinički izazov. Materijali i metode: Provedena je pretraga znanstvene literature u bazi PubMed korištenjem ključnih riječi: radiology imaging, metastatic breast cancer, PET/CT, MRI i MSCT. Od ukupno 88 identificiranih radova, 21 je odabran za detaljnu analizu prema kriterijima relevantnosti, kvalitete i dostupnosti. Rezultati: Analiza je pokazala da su MRI i PET/CT modaliteti najosjetljiviji i najspecifičniji u detekciji metastaza kod raka dojke, osobito u kostima, jetri i mozgu. MRI omogućuje rano otkrivanje metastatskih promjena zahvaljujući visokoj prostornoj rezoluciji, dok PET/CT pruža dodatne metaboličke informacije koje nadopunjuju anatomski prikaz. CT je standardno dostupan modalitet, ali s nižom osjetljivošću u ranom otkrivanju metastaza. Zaključak: Kombinacija različitih slikovnih metoda (MRI + PET/CT) pruža komplementarne informacije i povećava točnost dijagnostike. Odabir optimalnog modaliteta treba individualizirati prema tipu karcinoma, kliničkoj slici i dostupnosti tehnologije.
Uvod: Prehrambene navike, pod utjecajem regionalnih, kulturoloških i čimbenika stila života, ključne su u održavanju tjelesnog i mentalnog zdravlja. Zdrava prehrana često je izazov u modernom društvu, u kojem prevladavaju sjedilački način života i konzumacija prerađene hrane. Fizioterapeuti, kao zdravstveni djelatnici, trebali bi biti primjer u usvajanju i promicanju zdravih prehrambenih navika. Međutim, istraživanja pokazuju da se ne pridržavaju uvijek preporučenih prehrambenih smjernica, što može utjecati na njihovo zdravlje i profesionalnu izvedbu. Cilj: Analizirati prehrambene navike fizioterapeuta i njihov utjecaj na zdravlje i profesionalnu učinkovitost. Ispitanici i metode: Na Fakultetu zdravstvenih studija Sveučilišta u Mostaru provedeno je presječno istraživanje u kojem su sudjelovali fizioterapeuti s najmanje završenim preddiplomskim studijem. Podaci su prikupljeni putem anonimne ankete pomoću modificiranog Upitnika o učestalosti konzumiranja hrane (FFQ). Ispitana je učestalost konzumacije hrane, unos šećera i soli te navike vezane uz brzu hranu, grickalice i konzumaciju alkohola. Rezultati: Većina fizioterapeuta redovito doručkuje (79%), ruča (95%) i večera (84%), dok 61% ima međuobroke. Značajan broj ispitanika dodaje šećer u pića, a unos soli nema razlike prema spolu. Konzumacija voća i povrća bila je ispod preporučenih razina, ali su se preferirala kuhana jela i unos vode je bio dovoljan. Muški sudionici konzumirali su više piva, a 22% ispitanika čine pušači. Zaključak: Iako fizioterapeuti pokazuju svijest o zdravoj prehrani, potrebna su poboljšanja, posebice u povećanju unosa voća, povrća i ribe. Obrazovanje o prehrani moglo bi poboljšati njihovo cjelokupno zdravlje i profesionalnu učinkovitost.
prehrambene navike, zdrava prehrana, fizioterapeuti
SCINTIGRAFIJA ŠTITNJAČE. POJAVNOST KARCINOMA ŠTITNJAČE U HLADNOM ČVORU
Uvod: Karcinom štitnjače predstavlja jednu od najčešćih malignih bolesti endokrinog sustava, a njegove promjene često su asimptomatske u početnim stadijima. Hladni čvorovi štitnjače su često suspektni i zahtijevaju daljnje dijagnostičko ispitivanje kako bi se isključio maligni karakter. Dijagnostičke metode poput scintigrafije, ultrazvuka, citološke punkcije i patohistološke analize ključne su za pravilno razlučivanje benignih i malignih lezija. Ovaj rad bavi se analizom incidencije karcinoma štitnjače u bolesnika s hladnim čvorovima, s ciljem procjene efikasnosti različitih dijagnostičkih metoda u otkrivanju malignih promjena. Cilj: Procijeniti pojavnost karcinoma štitnjače u scintigrafski dokazanom hladnom čvoru. Ispitanici i metode: U istraživanju je sudjelovalo 98 bolesnika koji su u razdoblju od 2023.-2024. godine podvrgnuti scintigrafiji štitnjače zbog sumnje na hladni čvor. U svim slučajevima provedeni su dodatni dijagnostički postupci: ultrazvučni pregled, aspiracijska citološka punkcija i patohistološka analiza uzoraka tkiva. Analizirani su dob, spol, te dijagnostičke metode za utvrđivanje prirode čvora. Rezultati: Od 98 pacijenata, najviše bolesnika bilo je u dobi između 60 i 79 godina (43 %). Žene su činile 78,6 % ispitanika. Rezultati su pokazali da je maligni karcinom štitnjače dijagnosticiran u 7,1 % ispitanika. Citološka punkcija pokazala je visoku osjetljivost (93 %) i specifičnost (100 %) u dijagnosticiranju benignih i malignih lezija. Najčešći benigni nalaz bio je folikularni adenom, dok su maligne promjene bile najčešće papilarni karcinomi. Zaključak: Scintigrafija, ultrazvuk i citološka punkcija ključne su metode u evaluaciji hladnih čvorova štitnjače, pri čemu je citološka punkcija najosjetljivija za razlikovanje benignih od malignih lezija. Rizik malignosti u ovom istraživanju iznosio je 7,1 %, s većim udjelom u muškaraca.
karcinom štitnjače, hladni čvor, scintigrafija
SESTRINSKA DOKUMENTACIJA U BOLNIČKOJ ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI: UVID U STAVOVE I PERCEPCIJU MEDICINSKIH SESTARA
Uvod: Sestrinska dokumentacija obuhvaća zapise o postupcima medicinskih sestara tijekom zdravstvene njege te osigurava kontinuitet i povezanost svih faza zdravstvene skrbi. Iako je zakonski obvezna, sestrinska dokumentacija u bolnicama u Hrvatskoj još uvijek se ne vodi cjelovito. Percepcija i stavovi medicinskih sestara imaju ključnu ulogu u osiguravanju njezinog dosljednog i cjelovitog vođenja. Cilj: Ispitati stavove i mišljenja medicinskih sestara o vođenju sestrinske dokumentacije i njezinoj važnosti u bolničkoj praksi. Materijali i metode: Kvalitativno istraživanje provedeno je u Općoj bolnici Zadar od 15. svibnja do 3. lipnja 2024. godine. Podaci su prikupljeni polu-strukturiranim intervjuom koji je temeljen na dostupnoj relevantnoj literaturi. Rezultati: Analizom podataka kao glavna tema izdvojila se kvaliteta sestrinske dokumentacije unutar koje su izdvojene tri glavne kategorije. Prva je važnost sestrinske dokumentacije, koju ispitanici prepoznaju kao službeni i cjeloviti dokument, dopunu medicinskoj dokumentaciji te sredstvo pravne zaštite. Druga su prepreke kvalitetnom vođenju dokumentacije, među kojima dominiraju nedostatak vremena, osoblja, informatičke opreme, velik broj pacijenata te neprilagođenost elektronske dokumentacije. Treća kategorija odnosi se na doprinos sestrinske dokumentacije sigurnosti pacijenata kroz holistički pristup, prevenciju neželjenih događaja i jačanje profesionalne odgovornosti. Zaključak: Medicinske sestre prepoznaju sestrinsku dokumentaciju kao ključan element kvalitete skrbi i sigurnosti pacijenata te kao pravnu zaštitu pacijenata i osoblja. Kvalitetu dokumentacije otežavaju nedostatak vremena i osoblja, tehnička opremljenost, preopterećenost i neadekvatna prilagodba elektronskog sustava. Unatoč tome, kvalitetna dokumentacija doprinosi sigurnosti pacijenata kroz praćenje stanja, olakšan prijenos informacija, profesionalnu odgovornost i prevenciju neželjenih događaja.
Hrvatska, dokumentacija, opće bolnice, sestrinstvo
DUŠEVNO ZDRAVLJE U OBOLJELIH OD UPALNIH BOLESTI CRIJEVA
Uvod: Upalne bolesti crijeva (IBD, engl. inflammatory bowel diseases) predstavljaju idiopatske,kronične upalne poremećaje koji karakteriziraju nepredvidiv tijek. Ispitanici i metode: Presječna studija provedena je među ispitanicima oboljelima od Crohnove bolesti. Uključenesu bile dvije skupine: ispitna i kontrolna. Ispitnu skupinu činilo je 100 bolesnika oboljelih od Crohnove bolesti, od kojih je 50 bilo na biološkoj terapiji, a 50 izvan biološke terapije, svi liječeni na Kliničkom odjelu za gastroenterologiju SKB-a Mostar. Ispitanici su ispunili instrumenate prilagođenih za istraživanje: sociodemografski upitnik, Symptom Checklist 90 (SCL-90). Rezultati: U skupini zdravih ispitanika bilo je značajno više žena i oni su češće imali viši stupanj obrazovanja, dok su u većem postotku živjeli s roditeljima. Ispitanici iz skupine bolesnika su postizali značajno više rezultate u nekoliko domena psihopatoloških simptoma prema SCL-90 upitniku, uključujući opsesivno-kompulzivne simptome (p=0,022), depresivnost (p=0,036), anksioznost (p=0,027), psihotična obilježja (p=0,023), indeks pozitivnih simptoma stresa (PSDI) (p=0,043), indeks ukupnih teškoća (GSI) (p=0,040) i ukupne pozitivne simptome (PST) (p=0,033). Zaključak: Ove razlike ukazuju na viši stupanj psihopatoloških simptoma kod bolesnih ispitanika u odnosu na zdrave. važnost uzimanja u obzir mentalnog zdravlja pacijenata s kroničnim bolestima, jer njihovo zdravstveno stanje može biti povezano s povećanom učestalošću psihičkih problema. Ovi nalazi su u skladu s istraživanjima koja naglašavaju povezanost između mentalnog zdravlja i aktivne bolesti, što sugerira potrebu za holističkim pristupom u dijagnosticiranju i liječenju IBD-a.
duševno zdravlje, Crohnova bolest, upalne bolesti crijeva
RADIOLOŠKO LIJEČENJE RUKU KOD REUMATOIDNOG ARTRITISA
Uvod: Glavni cilj ovog istraživanja bio je ispitati učestalost i distribuciju radioloških promjena na rukama pacijenata s reumatoidnim artritisom te procijeniti utjecaj čimbenika poput spola. Svrha istraživanja je razjasniti značaj konvencionalne radiografije u dijagnosticiranju ranih i uznapredovalih stadija bolesti. Materijali i metode: Istraživanje je provedeno kao presječna studija korištenjem povijesnih izvora, u Sveučilišnoj kliničkoj bolnici Mostar s centrom za dijalizu u ambulanti za reumatologiju i imunologiju. Obuhvatilo je podatke od 1. siječnja 2024. do 31. prosinca 2024. Ciljanu populaciju činili su pacijenti stariji od 18 godina s dijagnozom reumatoidnog artritisa koji su liječeni tijekom tog razdoblja. Ukupno je uključeno 111 sudionika, dok su pacijenti s drugim autoimunim bolestima koje zahvaćaju zglobove, teškim infekcijama, malignim bolestima ili nepotpunom dokumentacijom isključeni. Rezultati: Reumatoidni artritis češće pogađa žene nego muškarce i najčešće se javlja između 45. i 55. godine života. Bolest obično simetrično zahvaća obje ruke, a seropozitivni oblik je značajno češći od seronegativnog oblika. Od 111 sudionika, značajno veći broj bile su žene. Zaključci: Žene imaju tendenciju ranijeg razvoja reumatoidnog artritisa od muškaraca, a stariji pacijenti imaju više zahvaćenih zglobova. Radiokarpalni zglob je najčešće zahvaćen. Obiteljska medicinska anamneza ne utječe značajno na pojavu reumatoidnog artritisa.
reumatoidni artritis, radiokarpalni zglob, bolest zglobova, seropozitivno, seronegativno.
UNAPREĐENJE KVALITETE ZDRAVSTVENE NJEGE U UROLOGIJI KROZ INTEGRACIJU MENADŽERSKIH, EDUKATIVNIH I INOVATIVNIH PRISTUPA
Uvod: Unapređenje kvalitete zdravstvene njege u urologiji zahtijeva integraciju menadžerskih, obrazovnih i inovacijskih pristupa, čime se osiguravaju bolji ishodi liječenja i veće zadovoljstvo pacijenata. Primjena kliničkih smjernica u mrežnim bolnicama poboljšava usklađenost s preporučenim postupcima, osobito u liječenju karcinoma. Uvođenje novih tehnologija olakšava prilagodbu promjenama zdravstvenih potreba. U kardiovaskularnoj njezi, slične inicijative dovode do statistički značajnih poboljšanja ishoda. Ključni čimbenici uspjeha uključuju jasnu viziju, autonomiju osoblja i angažman pacijenata. Kontinuirano obrazovanje i profesionalni razvoj jačaju kompetencije zdravstvenih radnika, omogućujući praćenje suvremenih praksi i tehnologija te napređenje kvalitete njege u urologiji. Ispitanici i metode: Uzorak je obuhvatio 51 zdravstvenog radnika različitih profila zaposlenih na Urološkom odjelu Sveučilišne kliničke bolnice Mostar. Korištena je kombinacija deskriptivnih i eksplorativnih metoda, a podaci su prikupljeni elektronički distribuiranim anketnim upitnikom. Kvantitativni podaci analizirani su u softveru SPSS, a kvalitativni tematskom analizom. Rezultati: Rezultati pokazuju da 92 % ispitanika smatra kako integracija menadžerskih, obrazovnih i inovacijskih pristupa značajno poboljšava kvalitetu zdravstvene njege. Ključne strategije za unapređenje su kontinuirana edukacija osoblja (87 %), poboljšanje organizacije rada (64 %) i jačanje međuljudskih odnosa (59 %). Najčešće prepreke su nedovoljna obuka osoblja (78 %), zastarjela oprema (65 %) i administrativna opterećenja (58 %). Nedostatak osoblja (34 %) i financijska ograničenja (29 %) nisu izdvojeni kao glavni problemi. Nalazi upućuju na potrebu za ciljanom intervencijom u edukaciji, modernizaciji opreme i smanjenju administrativnih opterećenja radi unaprjeđenja zdravstvene njege i ishoda liječenja. Zaključak: Integracija inovativnih pristupa u zdravstvenu njegu može značajno unaprijediti kvalitetu liječenja. Međutim, postoje izazovi u njihovoj provedbi, osobito u području menadžmenta i obrazovanja.
urologija, menadžment, edukacija, inovacije, kvaliteta njege.
POSTTRAUMATSKI SINDROM OGORČENOSTI U OBOLJELIH OD POSTTRAUMATSKOG STRESNOG POREMEĆAJA
Uvod: Posttraumatski sindrom ogorčenosti je patološka reakcija na drastične životne događaje i nema tendenciju prestanka. On se relativno često pojavljuje i u oboljelih od posttraumatskog stresnog poremećaja (PTSP). Cilj: Istražiti posttraumatski sindrom ogorčenosti u oboljelih od posttraumatskog stresnog poremećaja. Ispitanici i metode: Provedena je presječna studija na uzorku od 200 ispitanika koji su bili sudionici proteklog rata. Istraživačka skupina sastoji se od 100 ispitanika koji su sudjelovali u ratu i imaju dijagnozu PTSP-a, a kontrolna skupina sastoji se od 100 zdravih dragovoljaca, koji su bili u ratu ali nemaju od ranije postavljenu dijagnozu PTSP-a. U istraživanju su korišteni sociodemografski upitnik, samoocjenjujući upitnik posttraumatskog sindroma ogorčenosti i klinički upitnik za posttraumatski stresni poremećaj. Rezultati: Ispitanici s PTSP-om pokazuju statistički značajno veću razinu posttraumatskog sindroma ogorčenosti u odnosu na ispitanike bez PTSP-a. Između skupina koje su aktivno i pasivno sudjelovale u ratu, između spolova, te između skupina s trenutnim PTSP i životnim PTSP nemastatistički značajnih razlika. Zaključak: Ispitanici s PTSP-om pokazuju statistički značajno veću razinu posttraumatskog sindroma ogorčenosti u odnosu na ispitanike bez PTSP-a.
posttraumatski sindrom ogorčenosti, oboljeli, posttraumatski stresni poremećaj
Uvod: u liječenju bolesnika s traumom kralježnice slikovna snimanja imaju važnu ulogu. Do postavljanja konačne dijagnoze, prva metoda oslikavanja je rendgenska dijagnostika, zatim CT i u konačnici MRI dijagnostika za ozljede leđne moždine. Cilj ovog rada je istražiti kako radiološke metode mogu pomoći u preciznoj dijagnozi i praćenju pacijenata s ozljedom kralježnice, te koja je radiološko-dijagnostička metoda najučinkovitija. Metodologija istraživanja: vrijeme prikupljanja podataka: od 1.1. 2023. do 1.1. 2024. godine na Sveučilišna klinička bolnica Mostar, Zavod za radiologiju. Ispitanici su pacijenti s traumom kralježnice koji su upućeni na radiološku obradu SKB Mostar u spomenutom vremenskom periodu. Rezultati: najmlađi ispitanik imao je 7 godina, a najstariji 83 godine. Srednja dob ispitanika je 49,4 godine. Najviše ispitanika nalazilo se u dobnim skupinama 60-69 i starijih od 70 godina, obje skupine po 23%. Najčešća ozljeda bila je prijelom rebara, kod 27% ispitanika, prijelom acetabula imalo je 23% ispitanika, te prijelom vratne kralježnice njih 21%. Od ukupnog broja ispitanika, 49% imalo je ozljedu lumbalne kralježnice, 30% ozljedu grudnog koša i 21% ozljedu vratne kralježnice Najčešća vrsta snimanja bio je CT, 38% 33% ispitanika imalo je RTG snimanje i 29% MR snimanje. Zaključak: CT je prvi modalitet snimanja zbog svoje brze i jednostavne akvizicije i visoke osjetljivosti za otkrivanje prijeloma kostiju. Nove tehnologije u području CT-a, posebice DECT i CT s brojanjem fotona, uspjele su povećati osjetljivost za otkrivanje traume kralježnice. MRI pruža detaljne informacije o ligamentima, mekim tkivima, disku i leđnoj moždini.
trauma kralježnice, radiološka dijagnostika
Autorska prava (c) 2025 http://creativecommons.org/licenses/by/3.0/
UČINCI TJELESNOG VJEŽBANJA NA BOL, MOTORIČKE SPOSOBNOSTI I KVALITETU ŽIVOTA KOD STARIJE ŽENE S KRONIČNOM BOLI: PRIKAZ SLUČAJA
Uvod: Tjelesna aktivnost ima potencijal poboljšati tjelesno i mentalno zdravlje starijih osoba, smanjujući rizik od bolova u zglobovima i invaliditeta. Prethodna istraživanja sugeriraju da redovito vježbanje jačanja mišića može poboljšati kvalitetu života, no kronična bol ostaje izazov koji negativno utječe na svakodnevne aktivnosti i socijalnu participaciju. Zbog važnosti održavanja tjelesne kondicije u starijoj dobi, preporučuju se prilagođeni programi tjelesne aktivnosti. Cilj: Procijeniti utjecaj šest tretmana tjelesne aktivnosti na bol, motoričke sposobnosti i kvalitetu života starije žene s kroničnom boli u zglobu kuka i koljena. Prikaz slučaja: Sudionica, starija žena od 74 godine, prijavila je kroničnu bol u kuku i koljenu. Tjelesna procjena uključivala je Senior Fitness Test, Barthelov indeks, NRS skalu boli, vitalne znakove i analizu sastava tijela. Nakon četiri tjedna terapije koja je obuhvaćala vježbe snage, istezanja i izdržljivosti, nije zabilježeno značajno poboljšanje pokretljivosti, ali su vitalni znakovi ostali stabilni. Intenzitet boli u zglobovima se nije smanjio. Zaključak: Rezultati pokazuju da tjelesna aktivnost može imati selektivne učinke na različite aspekte zdravlja kod starijih osoba, ali za značajnije rezultate potrebna je kombinacija s drugim terapijama. Daljnja istraživanja s većim uzorcima i dužim trajanjem tretmana su potrebna kako bi se bolje razumjeli učinci tjelesne aktivnosti.
Senior fitness test, fizioterapija, tjelesno vježbanje, kvaliteta života