Zbornik Pravnog fakulteta Sveučilišta u Rijeci
Zbornik Pravnog fakulteta Sveučilišta u Rijeci izlazi u kontinuitetu od 1980. godine (ISSN 1330-349X). Od 1995. do 2015. godine tiskao se dvaput godišnje. Od 2016. godine tiska se triput godišnje u nakladi od 300 primjeraka. Od volumena 26, br. 2 (2005.) Zbornik izlazi u elektroničkom izdanju (E-ISSN 1846-8314). Odlukom Ministarstva znanosti i obrazovanja Republike Hrvatske Zbornik je priznat kao časopis po vrsnoći izjednačen s međunarodno priznatim publikacijama.
Zbornik Pravnog fakulteta Sveučilišta u Rijeci časopis je u otvorenom pristupu i njegov je sadržaj u cijelosti besplatan. Zaključno s volumenom 44, broj 1, časopis je bio licenciran pod CC BY-NC 4.0 International licencom. Trenutno je licenciran je u skladu s CC BY-NC-ND 4.0. licencom. Navedena licenca dopušta korištenje, dijeljenje i umnažanje djela, ali samo u nekomercijalne svrhe i uz uvjet da se ispravno citira djelo i autora te uputi na izvor. Licenca ne dopušta dijeljenje djela u prerađenom ili izmijenjenom obliku. Radove objavljene u časopisu Zbornik Pravnog fakulteta Sveučilišta u Rijeci dopušteno je pohranjivati u institucijske i tematske repozitorije uz osiguravanje poveznica na mrežne stranice časopisa i Hrčka. Autor zadržava autorska prava. Nakon prihvaćanja kategoriziranog rukopisa za objavu u Zborniku, autor smije objaviti isti rukopis u drugom časopisu. Pri ponovnoj objavi članka, članak mora sadržavati podatak o tome gdje je članak prvi put objavljen.
NAČELA I SPECIFIČNOSTI USTAVNOSUDSKE KONTROLE POREZNIH ZAKONA U REPUBLICI HRVATSKOJ
Porezi su prisilni prihodi države koje ona ubire od poreznih obveznika radi osiguravanja sredstava za financiranje izdataka potrebnih za ostvarivanje javnih i drugih potreba od interesa za državu. Ustav Republike Hrvatske utvrdio je opći (ustavni) okvir za zakonodavno uređenje poreznog sustava. Taj okvir počiva na najvišim vrednotama ustavnog poretka Republike Hrvatske te na načelima jednakosti, pravednosti i razmjerne opterećenosti, s jedne strane, a s druge strane iz samostalnosti i širokim ovlastima zakonodavca da uređuje poreze, uz obvezu pridržavanja ustavnog okvira kako ga je Ustavom propisao hrvatski ustavotvorac. Ustavni sud Republike Hrvatske, u okviru svoje apstraktne kontrole ustavnosti zakona općenito, nadležan je provoditi i ocjenu usklađenosti poreznih zakona s Ustavom. Provodeći ocjenu ustavnosti poreznih zakona s Ustavom, Ustavni sud Republike Hrvatske polazi od općih načela koja su bitna za provedbu te njegove nadležnosti, ali i od specifičnih načela koja se odnose upravo na ocjenu usklađenosti. Ustavni sud Republike Hrvatske o tim je načelima u pojedinim svojim odlukama zauzeo načelna ustavnopravna stajališta, koja su općeobvezujuća za sve na području njegove jurisdikcije.
Autorska prava (c) 2026 Mato Arlović https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
MEĐUNARODNI ZNANSTVENO-STRUČNI SKUP RAZVOJ SREDNJOVJEKOVNIH I NOVOVJEKOVNIH KOMUNA ISTRE I KVARNERA, RIJEKA, 11. I 12. PROSINCA 2025.
Međunarodni znanstveno – stručni skup „Razvoj srednjovjekovnih i novovjekovnih komuna Istre i Kvarnera“, održan 11. i 12. prosinca 2025. u Državnom arhivu u Rijeci, okupio je stručnjake iz područja arhivistike, povijesti prava, umjetnosti i konzervacije radi rasprave o pravnoj, institucionalnoj i društvenoj organizaciji komunalnih zajednica na istočnoj obali Jadrana. Skup je naglasio važnost interdisciplinarnog pristupa u aspektu komuna kao temelja lokalne vlasti, pravne autonomije i institucionalne organizacije. Izlaganja skupa uključivala su povijesni razvoj komuna, analizu statutarnih vrela i glagoljskih izvora, konzervatorsko – restauratorske postupke te digitalizaciju i valorizaciju arhivskog gradiva i kulturno povijesnih spomenika. Diskusije i prezentirana izlaganja skupa produbili su razumijevanje procesa oblikovanja samouprave te otvorili nove smjernice za buduća istraživanja i valorizaciju arhivskog gradiva.
Autorska prava (c) 2026 Lea Pongrac https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
PROCJENA UTJECAJA NA OKOLIŠ U PROSTORNOM UREĐENJU I GRADNJI
Zaštita i očuvanje okoliša danas izazivaju sve veću pozornost stručne i šire javnosti, a razgovor o mehanizmima zaštite okoliša uključen je u brojnim područjima, posebno u području prostornog uređenja i gradnje. To je učinjeno i na normativnoj razini, pa bi se primjena mehanizama zaštite okoliša u Republici Hrvatskoj trebala moći pratiti na državnoj, regionalnoj i lokalnoj razini, primarno putem izvješća koja su u nadležnosti određenih javnopravnih tijela. Prostorno uređenje i gradnja moraju se provoditi u skladu s načelima održivog razvoja i zaštite okoliša, pri čemu svi zahvati u prostoru moraju biti usklađeni s prostornim planovima kao obvezujućim pravnim aktima. S ciljem zaštite okoliša, u postupku donošenja prostornih planova nužno je uvažiti sve zahtjeve koji proizlaze iz prava Europske unije, međunarodnih izvora, te posebnog zakonodavstva Republike Hrvatske. Svrha je ovoga rada istražiti primjenjuju li jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave obveze koje su im zadane propisima kojima su uređeni prostorno uređenje i gradnja, te očuvanje i zaštita okoliša. Uključivanje javnosti u spomenute postupke doprinosi jačanju transparentnosti i legitimnosti odluka koje nadležna tijela donose u ovim kompleksnim postupcima. Povezivanjem sustava prostornog uređenja i gradnje sa sustavom zaštite okoliša pridonosi se održivom razvoju pojedine države.
Autorska prava (c) 2026 Marko Šikić, Mateja Held https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Izvanbračne zajednice bilježe porast u europskom i domaćem kontekstu. Tijekom desetogodišnjeg razdoblja (2011. – 2021.) njihov je broj u Republici Hrvatskoj porastao za čak 37,65 %. Navedene trendove u društvu prati i postupno priznanje pravnih učinaka takvih zajednica. Zbog toga se kao nužno pitanje pojavljuje utvrđivanje izvanbračne zajednice, posebno uzimajući u obzir njezinu neformalnost kao jedno od bitnih obilježja. Izvanbračna zajednica i njezini učinci aktualizirali su se u sklopu donošenja Obiteljskog zakona iz 2015. godine. Iako je tim Zakonom odgovoreno na neke od problema u praksi, posebice oko vremenskog obilježja tih životnih zajednica, njime nije izrijekom imenovan i uređen pravozaštitni put u kojem bi se izvanbračna zajednica morala utvrditi. Osim Obiteljskog zakona iz 2015., neke od učinaka izvanbračne zajednice uređuju i zasebna pravila, propisujući izvanparnični postupak kao sudski postupak koji se provodi radi njezina utvrđivanja. Stoga je cilj ovoga rada analizirati određena postupovnopravna pitanja utvrđivanja izvanbračne zajednice, koja imaju teorijsku, ali i iznimno značajnu implementacijskopraktičnu vrijednost u okvirima sudske prakse. Nove okolnosti na doktrinarnoj i normativnoj razini nastupaju donošenjem novog Zakona o izvanparničnom postupku. Pri tome Zakon predstavlja novu kvalitativnu stepenicu u procesnoj doktrini, otvara općenito potrebu preispitivanja odnosa parnične i izvanparnične procedure, posebno uvođenjem dopunskog kriterija pravne prirode građanskopravne stvari.
Autorska prava (c) 2026 Aleksandra Maganić, Slađana Aras Kramar https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
JE LI VRIJEME ZA „ČETVRTU GENERACIJU“ PRAVA NA ŽIVOT U ZDRAVOJ ŽIVOTNOJ SREDINI?
U radu se istražuje na koji se način iskoraci učinjeni u praksi Europskog suda za ljudska prava u tzv. klimatskim predmetima, posebice u predmetu Verein Klimaseniorinnen Schweiz i drugi protiv Švicarske, reflektiraju na zaštitu prava na život u zdravoj životnoj sredini, ponajprije imajući u vidu proširenje pojma, odnosno kruga oštećenika i kategoriju tzv. opće uzročnosti. Pri tome je velika pozornost posvećena i zaključcima koje Europski sud za ljudska prava iznosi u vezi s tom kategorijom u tzv. okolišnim predmetima, a u tu je svrhu promatran i nedavni predmet Cannavacciuolo i drugi protiv Italije. Analiza ne bi bila potpuna bez obuhvaćanja i „trećeg“ kruga zaštite – tradicionalnog građanskopravnog – koji se može dovesti u vezu sa zaštitom od imisija. U tom su kontekstu prikazana i stajališta Europskog suda za ljudska prava u novijem predmetu Đorđević protiv Srbije. Jasno da je analizi najnovijih stajališta i prakse prethodilo istraživanje dosadašnjeg razvoja zaštite u sudskoj praksi i pravnoj teoriji. Iako je u središtu istraživanja koje je pokazalo da je otvoren prostor za novu generaciju okolišnih prava bila zaštita prava iz čl. 8. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (prava na poštovanje doma i prava na poštovanje privatnog i obiteljskog života), nije bilo moguće „zaobići“ ni zaštitu prava na život iz čl. 2. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i svega što je Europski sud za ljudska prava tim povodom kazao. Osobita je pozornost posvećena obilježjima opće uzročnosti o postojanju stvarne i neposredne opasnosti, koja ovisi o ocjeni u okolnostima konkretnog slučaja, gdje pojam stvarne prijetnje traži postojanje ozbiljne, istinske i dovoljno utvrdive prijetnje životu, dok neposrednost podrazumijeva element tjelesne blizine prijetnje.
Autorska prava (c) 2026 Gabrijela Mihelčić, Maša Marochini Zrinski, Goranka Barać-Ručević https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
U radu se analizira Okamova britva kao filozofski i metodološki princip te se ispituju mogućnosti i granice njezine primjene u okviru pravnog rasuđivanja. Nakon prikaza povijesnog razvoja i uloge ovoga načela u prirodnim, društvenim i tehničkim znanostima, rad razmatra može li se, i u kojoj mjeri, načelo preferiranja jednostavnijeg objašnjenja primijeniti u građanskim postupcima. Posebna se pozornost posvećuje situacijama u kojima Okamova britva može poslužiti kao korisna heuristika, primjerice u sporovima male vrijednosti, postupcima odlučivanja o privremenim mjerama te u ranom prepoznavanju SLAPP tužbi, kao i kontekstima u kojima je njezina uporaba dvojbena ili nedopuštena zbog zahtjeva procesnih jamstava, tereta dokazivanja i složenosti činjeničnih supstrata. Zaključno se predlaže okvir za opreznu i ograničenu integraciju Okamove britve u pravno odlučivanje, isključivo kao pomoćnog, a ne determinirajućeg kriterija.
Autorska prava (c) 2026 Iva Buljan, Eduard Kunštek https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
NACIONALNA POSTUPOVNA AUTONOMIJA I ZAHTJEVI PRAVA NA DJELOTVORAN PRAVNI LIJEK U POREZNIMPREDMETIMA
Potreba za osiguranjem učinkovite primjene prava Europske unije na nacionalnoj razini, uz istovremeno poštovanjem nadležnosti država članica u oblikovanju vlastitih postupovnih pravila prema načelu postupovne autonomije, oduvijek je za Europsku uniju predstavljalo značajan izazov. Zahtjevi načela učinkovitosti i ekvivalencije (tzv. Rewe načela) omogućavali su Sudu Europske unije da, u suradnji s nacionalnim sudovima, postavlja standarde provedbe europskog prava na nacionalnoj razini, istodobno utjelovljujući opću obvezu država članica da osiguraju sudsku zaštitu pojedinaca. Od stupanja na snagu Lisabonskog ugovora 2009. godine, osim Rewe načelima, nacionalna postupovna autonomija dodatno je ograničena odredbama Povelje Europske unije o temeljnim pravima, posebice načelom učinkovite sudske zaštite, kodificiranim kao temeljno pravo u čl. 47. Povelje. Unutar tog krovnog pojma, kao jedno od najdalekosežnijih pravnih sredstava koje ima potencijal ograničiti nacionalnu postupovnu autonomiju u većoj mjeri nego ostali mehanizmi, ističe se postupovno pravo na djelotvoran pravni lijek. Polazeći od navedenog prava, a u svjetlu nedavne presude Suda Europske unije u predmetu Ati-19, u radu se ispituje utjecaj Povelje, odnosno prava na djelotvoran pravni lijek, na pravna sredstva u nacionalnom pravu, s posebnim osvrtom na porezne predmete. Propitujući nacionalni sustav privremenih upravnih mjera u postupcima vezanim s provedbom poreza na dodanu vrijednost utvrđuje se da odredbe Povelje, odnosno pravo na djelotvoran pravni lijek, pred nacionalnu postupovnu autonomiju stavljaju stroža ograničenja od onih koja proizlaze iz načela učinkovitosti i ekvivalencije. Ističući neophodnost postojanja učinkovite sudske kontrole u svakom pojedinom slučaju, Povelja putem prava na djelotvoran pravni lijek otvara nacionalno pravo prema uvođenju novih ili pak izmijenjenih pravnih sredstava, čime se postupovna autonomija država članica stavlja pod dodatni pritisak.
Povelja Europske unije o temeljnim pravima
Autorska prava (c) 2026 Ana Dujmović https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
S obzirom na to da u domaćoj pravnoj praksi postoje brojne dvojbe u vezi s primjenom, dosegom i učincima instituta povlačenja poslovnih udjela u društvu s ograničenom odgovornošću, rad analizira taj institut s posebnim naglaskom na njegovu ulogu u obiteljskim trgovačkim društvima. Povlačenje poslovnog udjela omogućuje njegovo poništenje, a time i prestanak članstva u društvu, pri čemu se otvaraju brojna pravna pitanja. Polazi se od zakonskog okvira čl. 419. Zakona o trgovačkim društvima te se razrađuju pretpostavke povlačenja: ugovorno uređenje u društvenom ugovoru, odluka nadležnog tijela društva, obavještavanje člana te isplata otpremnine uz poštivanje pravila o očuvanju temeljnog kapitala. Razlikuju se dobrovoljno i prisilno povlačenje, a analiziraju se i učinci povlačenja na članstvo, prava trećih osoba i strukturu temeljnog kapitala, uključujući mogućnosti naknadnog usklađivanja nominalnih iznosa poslovnih udjela ili izdavanja novog poslovnog udjela. Posebna se pozornost posvećuje kriterijima za određivanje otpremnine, ograničavanju njezine visine te posljedicama situacije u kojoj društvo nema sredstava za isplatu. U obiteljskim društvima s ograničenom odgovornošću ispituje se dopuštenost klauzula o povlačenju udjela radi očuvanja obiteljske članske strukture, kao i klauzula povezanih s bračnim ugovorima. Na temelju hrvatske i njemačke sudske prakse te pravne literature nude se smjernice za izradu valjanih ugovornih klauzula o povlačenju poslovnih udjela u društvenim ugovorima društava s ograničenom odgovornošću.
Autorska prava (c) 2026 Tomislav Jakšić, Mihaela Braut Filipović https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
UMJETNA INTELIGENCIJA U DIGITALNOJ TRANSFORMACIJI ZEMLJIŠNOKNJIŽNOG POSTUPKA
U radu se analizira primjena umjetne inteligencije u sustavu zemljišnih knjiga, s posebnim naglaskom na pravne izazove, rizike i normativni okvir koji proizlaze iz digitalizacije javnih registara. Primjena umjetne inteligencije u modernizaciji zemljišnoknjižnog sustava donosi značajne promjene, omogućujući veću digitalnu točnost, praćenje podataka u stvarnom vremenu, prediktivnu analizu i proaktivno upravljanje procesima. Polazi se od stajališta da uvođenje umjetne inteligencije u zemljišnoknjižne postupke ne predstavlja samo pitanje tehnološke modernizacije, već prvenstveno pitanje pravnog uređenja i granica automatiziranog postupanja. U radu se definira pojam umjetne inteligencije te se razmatraju njezine karakteristike u kontekstu zemljišnoknjižnog postupka, temeljnih načela zemljišnoknjižnog prava i Uredbe (EU) 2024/1689 (Akt o umjetnoj inteligenciji). S obzirom na izravan utjecaj zemljišnoknjižnih postupaka na imovinska prava pojedinaca, polazi se od pretpostavke da se sustavi umjetne inteligencije koji se koriste u ovom području svrstavaju u kategoriju visokorizičnih prema europskom regulatornom okviru, osobito prema čl. 6. Akta o umjetnoj inteligenciji, što podrazumijeva obvezu ljudskog nadzora, transparentnosti, dokumentiranja algoritamskih procesa i sustavnog upravljanja rizicima. Zaključno se pokazuje da je primjena umjetne inteligencije u zemljišnim knjigama moguća i korisna, ali isključivo kao potporni alat, uz jasno definirane pravne standarde koji osiguravaju da tehnologija ostane sredstvo potpore, a ne zamjena za ljudsku stručnu pravnu procjenu.
visokorizični sustavi umjetne inteligencije
algoritamsko i automatizirano odlučivanje.
Autorska prava (c) 2026 Josip Dešić, Loris Belanić https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
PRAVNI POLOŽAJ ZAJEDNICE SUVLASNIKA U NOVOM SUSTAVU UPRAVLJANJA ETAŽNIM VLASNIŠTVOM
Novi Zakon o upravljanju i održavanju zgrada (ZUOZ) uvodi potpuno novo uređenje zajednice suvlasnika, koja se po prvi put u hrvatskom pravu uređuje kao pravna osoba. Time se čini veliki iskorak u odnosu na dosadašnji sustav uređen Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, u kojem je zajednica suvlasnika postojala isključivo kao skup suvlasnika bez pravne osobnosti. U hrvatskom stvarnom pravu time nastaje svojevrsni dualizam: tradicionalni model, oblikovan prema austrijskom pravu koje ne poznaje zajednicu suvlasnika kao pravni subjekt, te novi model koji se približava francuskom uređenju. Novo uređenje zamišljeno je ponajprije radi olakšanja upravljanja i održavanja zgrada, jer davanje pravne osobnosti omogućuje zajednici suvlasnika jednostavnije sudjelovanje u pravnom prometu, kako prema suvlasnicima tako i prema trećim osobama. Unatoč tome, novo uređenje ima niz nedostataka. Uvođenje ograničene javnosti registra zajednice suvlasnika predstavlja ozbiljan nedostatak jer može dovesti u pitanje pravne učinke prema trećim osobama. Značajan nedostatak predstavlja i uređenje vijeća suvlasnika, koje u određenim situacijama može omogućiti da manjina nametne svoju volju većini, što je neprihvatljivo. Osim toga, novi sustav ne sadržava jasna pravna sredstva i postupke za zaštitu preglasanih suvlasnika, osobito kada im protiv njihove volje nastaju znatne financijske obveze vezane uz održavanje zgrade ili kada im se ograničava mogućnost obavljanja radnji u njihovim posebnim dijelovima. Iako je novo uređenje zajednice suvlasnika dobrodošla i u osnovi kvalitetno zamišljena reforma hrvatskog stvarnog prava, u zakonu su, dijelom zbog površnog ili ishitrenog normativnog pristupa, ostale brojne nedorečenosti i pojedini pogrešni izbori. Te će se manjkavosti morati otkloniti u budućim zakonskim izmjenama kako bi se sustav u potpunosti uskladio s potrebama prakse i temeljnim načelima suvremenog prava nekretnina. U radu se kroz sedam cjelina sustavno obrađuju sva važna pitanja vezana uz novo uređenje zajednice suvlasnika u kontekstu upravljanja zgradama.
Autorska prava (c) 2026 Hano Ernst, Tatjana Josipović https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
POSEBNE PRETPOSTAVKE VALJANOSTI UGOVORNIH RASPOLAGANJA PREDAKA U KORIST POTOMAKA S NASLJEDNOPRAVNIM UČINCIMA
Kada se razmatra mogućnost ugovornih raspolaganja predaka u korist potomaka koja imaju nasljednopravne učinke, osim općih pretpostavki za valjanost ugovora u hrvatskom pravu, do punog izražaja dolaze one posebne u pogledu subjekata, sadržaja i forme takvih raspolaganja. Iako je načelo autonomije volje jedno od temeljnih načela obveznog prava, kod ugovornih raspolaganja između predaka i potomaka ono dolazi u sukob s nekim načelima i kogentnim odredbama nasljednog prava, što potencijalno dovodi do njihove nevaljanosti. U radu se razmatraju posebne pretpostavke valjanosti ugovora o ustupu i raspodjeli imovine za života te ugovora o doživotnom/dosmrtnom uzdržavanju, za kojima stranke najčešće posežu u namjeri uređenja svojih imovinskopravnih odnosa, odnosno s namjerom da sva ili dio imovine kojom trenutačno raspolažu i/ili će je naknadno steći prijeđe na njihove potomke (odmah ili nakon njihove smrti) i ne uđe u njihovu ostavinu. U radu će se prikazati temeljna razmatranja pravne teorije i sudske prakse o pitanjima koja se u praksi javljaju u vezi s posebnim pretpostavkama valjanosti navedenih ugovora, te se iznose prijedlozi mogućih izmjena njihova pravnog okvira koje bi potencijalno mogle dovesti do smanjenja broja sporova koji se povodom njih javljaju.
Autorska prava (c) 2026 Maja Bukovac Puvača, Iva Tuhtan Grgić https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
ODNOS SLOBODE VRŠENJA ČLANSKIH PRAVA I OBVEZE LOJALNOG POSTUPANJA
Sloboda vršenja članskih prava i obveza lojalnog postupanja predstavljaju dva suprotstavljena pola korporativnog upravljanja. Svako od tih načela u svojem bi apsolutnom obliku dokinulo ono drugo, zbog čega je potrebno pronaći kriterije za uspostavljanje optimalne ravnoteže. Treba poći od cilja društva, iz kojega izvire obveza lojalnosti i koji se različito odražava na tri kategorije članskih odluka, odnosno ostalih prava. Prvu kategoriju čine poslovodne odluke, kojima se cilj društva izravno ostvaruje. Prilikom glasanja o tim odlukama članovi moraju postupati lojalno i vlastiti interes u potpunosti podvrgnuti interesu društva. Drugu kategoriju čine odluke kojima se mijenja društveni ugovor, poput povećanja ili smanjenja temeljnog kapitala. Budući da cilj društva ovisi o konkretnom društvenom ugovoru, a ne obrnuto, članovi nemaju obvezu biti lojalni kada glasaju za ili protiv takvih izmjena. Treću kategoriju čine ostale članske odluke i prava, poput odluke o upotrebi dobiti, odluke o imenovanju ili opozivu članova uprave te prava prenijeti poslovni udio. Kroz njih članovi imaju priliku izraziti vlastiti interes, koji se može razlikovati od cilja društva, ali nije od njega sasvim neovisan. Zbog toga su članovi vezani lojalnošću samo ako je izvjesno da će ostvarenje njihove osobne koristi rezultirati značajnom štetom za društvo ili druge članove.
sloboda vršenja članskih prava, obveza lojalnog postupanja, članovi društva, društvo s ograničenom odgovornošću, korporativno upravljanje
Autorska prava (c) 2026 Antun Bilić, Sara Senjak https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
MOGUĆNOST DRUKČIJEG UREĐENJA RADNOG VREMENA ČLANOVA OBITELJI ZAPOSLENIH U OBITELJSKIM DRUŠTVIMA
Obiteljska društva predstavljaju specifičan organizacijski i upravljački kontekst u kojem se isprepliću obiteljski i poslovni odnosi. Fleksibilno uređenje radnog vremena može biti koristan instrument za postizanje ravnoteže između privatnog i poslovnog života zaposlenih u takvim poslovnim sustavima. U središtu istraživanja nalazi se institut drukčijeg uređenja radnog vremena za radnike koji samostalno organiziraju svoje radno vrijeme. Hrvatski zakonodavac predvidio je mogućnost odstupanja od općeg režima radnog vremena za određene kategorije radnika, uključujući članove obitelji poslodavca fizičke osobe. Posebna se pozornost u radu posvećuje pojmovnom određenju autonomnih radnika, kriterijima za primjenu odstupanja od općih pravila o radnom vremenu te pitanju mjerenja radnog vremena. Analizira se usklađenost hrvatskog zakonodavstva s Direktivom 2003/88/EZ o organizaciji radnog vremena, kao i relevantna sudska praksa Suda Europske unije, koja inzistira na restriktivnom tumačenju iznimki.
Autorska prava (c) 2026 Sandra Laleta, Karla Kotulovski https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
PROCESNA OGRANIČENJA PODNOŠENJA TUŽBE ZANAKNADU ŠTETE U MEDIJSKIM SPOROVIMA
Rad analizira normativni odnos između ispravka informacije i tužbe za naknadu štete prema Zakonu o medijima, s posebnim naglaskom na procesne pretpostavke propisane čl. 22. st. 2. Zakona o medijima. Institut ispravka koncipiran je kao primarni oblik, ali i kao uvjet za ostvarivanje sudske zaštite, dok je naknada štete predviđena tek kao dopunski mehanizam. U radu se ukazuje na probleme koje stvara obveznost prethodnog zahtjeva za ispravak u kombinaciji s kratkim prekluzivnim rokovima, što u praksi rezultira ograničenjem pristupa sudu i odstupanjem od svrhe instituta. Analiza sudske prakse ukazuje da ispravak često djeluje isključivo kao formalna procesna pretpostavka, dok hibridna odgovornost nakladnika dodatno potvrđuje potrebu za preciznim normativnim uređenjem. Zaključuje se da je nužno jasnije definirati sadržaj i granice procesnih pretpostavki propisane čl. 22. st. 2. Zakona o medijima te jasno razgraničiti ulogu ispravka i naknade štete kako bi se osigurala predvidljiva i učinkovita zaštita prava osobnosti u medijskom pravu.
Autorska prava (c) 2026 Mijo Galiot, Vanesa Brizić Bahun https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Digitalizacija nije samo tehnološki nego i društveni proces koji preobražava temeljne obrasce ljudskog djelovanja, uključujući i obiteljske odnose. U tom se kontekstu institut bračne stečevine, utemeljen na načelima solidarnosti i ravnopravnosti, suočava s novim oblicima imovine koji nastaju i postoje isključivo u digitalnom prostoru. Svrha rada jest analizirati mogućnost obuhvata digitalne imovine, osobito kriptovaluta, postojećim pravilima o bračnoj stečevini te ocijeniti njihovu dostatnost u pogledu upravljanja, dokazivanja i razvrgnuća takve imovine. Analizom važećeg pravnog okvira utvrđuje se da on, iako prilagodljiv, ne osigurava dostatnu razinu pravne sigurnosti u digitalnom okruženju. Rad upućuje na potrebu normativnog preciziranja i prilagodbe zakonodavnog okvira kako bi se očuvala ravnopravnost bračnih drugova i zaštitio njihov zajednički doprinos. Posebno se naglašava važnost uvođenja zakonske presumpcije o pripadnosti digitalne imovine bračnoj stečevini te nužnost stručne osposobljenosti pravnih dionika za razumijevanje tehničkih i ekonomskih aspekata digitalnih transakcija. U sposobnosti obiteljskog prava da, zadržavajući svoja temeljna načela, odgovori na izazove digitalnog doba, ogleda se njegova trajna uloga čuvara pravne i obiteljske ravnoteže.
Autorska prava (c) 2026 Helena Majer https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Cilj je ovoga rada analizirati je li, i u kojoj mjeri, ideja unošenja instituta upravnog ugovora u domaći pravni sustav ostvarena na normativnoj razini. Istražuju se postavke općeg pravnog režima upravnih ugovora koje ograničuju širu primjenu ovog instituta u praksi te se ukazuje na primjere neprikladne primjene upravnih ugovora u posebnim upravnim područjima. U radu se najprije ukazuje na razloge uvođenja upravnih ugovora u hrvatski pravni sustav, a zatim se analizira njihov opći pravni režim utvrđen Zakonom o općem upravnom postupku. Raščlanjuje se pravno uređenje upravnih ugovora u posebnim upravnim područjima, uključujući i primjere ugovora o čijoj se pravnoj prirodi kao upravnih ugovora očitovala sudska praksa. U zaključku se ocjenjuje je li pravna regulacija upravnih ugovora, nakon više od 15 godina primjene toga instituta, ostvarila svoja očekivanja.
Autorska prava (c) 2026 Dario Đerđa, Stjepan Gadžo https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
KVALITETA VISOKOG OBRAZOVANJA KAO JAVNE USLUGE U KONTEKSTU AKREDITACIJE STUDIJA
U radu se razmatra kvaliteta visokog obrazovanja kao javne usluge u Republici Hrvatskoj, polazeći od pretpostavke da se ona u akreditacijskom režimu prvenstveno očituje kroz zakonitost i postupovnu urednost upravnih akata i radnji koje omogućuju početak izvođenja studija i upis pristupnika. Istraživačko pitanje usmjereno je na to u kojoj mjeri postupci inicijalne akreditacije i povezani upravni akti osiguravaju zakonit, postupovno koherentan i vremenski usklađen početak izvođenja studijskog programa te ravnopravnost pristupnika u upisnom postupku. Metodološki, rad kombinira dogmatsko-pravnu analizu i interpretaciju pozitivnog prava, institucionalnu analizu uloge i ovlasti Agencije za znanost i visoko obrazovanje te ministarstva nadležnog za visoko obrazovanje,kvalitativnu analizu relevantnih dokumenata (zakona, podzakonskih akata, izvješća i akata u akreditacijskim postupcima) te analizu različitih modela uređenja visokog obrazovanja radi kontekstualizacije standarda kvalitete. Empirijski dio rada temelji se na studijama slučaja dislociranog sveučilišnog prijediplomskog studija Logopedija Edukacijsko-rehabilitacijskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu u Splitu i sveučilišnog diplomskog studija Agronomija Mediterana Sveučilišta u Splitu, odabranih zbog javno dostupne dokumentacije i izostanka relevantne sudske prakse. Nalazi upućuju na odstupanja koja dovode u pitanje proceduralnu predvidljivost i koherentnost (osobito u pogledu upisnih rokova i kanala) te na vremensku neusklađenost upravnih odluka s normativnim pretpostavkama početka izvođenja studija, što slabi preventivnu funkciju vanjskog osiguravanja kvalitete. Zaključno, rad ukazuje na strukturni jaz između normativno postavljenih standarda i provedbene učinkovitosti te predlaže de lege ferenda jačanje procesnih jamstva, razradu nadzorne odgovornosti i dodatnu standardizaciju (uključujući digitalnu integraciju) upisnih postupaka radi jačanja zakonitosti, transparentnosti i ravnopravnosti pristupnika.
Autorska prava (c) 2026 Ivica Šušak https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Odštetno pravo počiva na načelu potpune naknade, no postoje i izuzeci od toga načela. Kod ugovorne odgovornosti za štetu opseg naknade štete ovisi o vrsti i stupnju krivnje štetnika (dužnika). Također se u određenoj mjeri uzima u obzir i eventualni dobitak koji je oštećenik ostvario, a naknada se smanjuje i ako oštećenik nije poduzeo razumne mjere radi smanjenja štete. Naknada štete razmjerno se smanjuje ako je vjerovnik (oštećenik) ili osoba za koju on odgovara pridonijela nastanku štete, njezinoj visini ili otežanju položaja dužnika. Kod izvanugovorne odgovornosti za štetu postoji manji broj pravila o sniženju naknade u odnosu na ugovornu odgovornost. Zakon o obveznim odnosima predviđa sniženje naknade kod izvanugovorne odgovornosti u slučaju kada je štetnik slabijega imovnog stanja, odnosno kada je radio nešto korisno za oštećenika te, naposljetku, kod doprinosa oštećenika nastanku ili uvećanju štete. Za svaki od tih izuzetaka predviđene su posebne pretpostavke, a iako između pojedinih izuzetaka postoje određene dodirne točke, uvijek je potrebno voditi računa o području primjene svakoga od njih.
imovinska šteta, načelo potpune naknade, sniženje naknade
Autorska prava (c) 2026 Saša Nikšić https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
IZAZOVI I ODABRANA PITANJA POREZNOG TRETMANA PRIJENOSA POSLOVANJA U OBITELJSKIM DRUŠTVIMA
Porezni aspekti prijenosa poslovanja na iduću generaciju u obiteljskim društvima utječu na odluku osnivača kome će i na koji način prenijeti obiteljski biznis. U hrvatskom pravu, kao i u pravima drugih država, članovi obitelji uživaju određene porezne pogodnosti pri darovanju i/ili nasljeđivanju poslovne imovine osnivača. U ovome se radu istražuje porezni tretman članova obitelji prilikom stjecanja poslovnih udjela u društvu s ograničenom odgovornošću darovanjem i/ili nasljeđivanjem, u skladu s hrvatskim poreznim propisima te sudskoj i poslovnoj praksi, kao i praksi porezne uprave. Detektirani izazovi i odabrana pitanja stavljaju se u kontekst izazova identificiranih u usporednom pravu te se iznose prijedlozi poboljšanja regulatornog okvira u Republici Hrvatskoj.
poslovni udio u društvu s ograničenom odgovornošću
Autorska prava (c) 2026 Edita Čulinović-Herc, Nataša Žunić Kovačević, Viktorija Pisačić https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
ENERGETSKA SOLIDARNOST KAO INSTRUMENT ENERGETSKE PRAVEDNOSTI
Ovaj rad analizira razvoj i doseg načela energetske solidarnosti u pravu Europske unije, s posebnim naglaskom na njegovu nedavnu konkretizaciju kroz praksu Suda Europske unije. Načelo energetske solidarnosti, sadržano u članku 194. stavku 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, od presude OPAL potvrđeno je kao pravno obvezujuće načelo koje obvezuje i države članice i institucije Unije. Analizom predmeta BNetzA protiv ACER-a i Orlen protiv Komisije, rad razmatra kako je Sud Europske unije postupno razrađivao sadržaj i granice primjene tog načela. Metodološki, rad se temelji na normativno-dogmatskoj i aksiološkoj metodi kako bi ispitao može li načelo energetske solidarnosti poslužiti kao pravni instrument provedbe zahtjeva energetske pravednosti. Rad pokazuje da se u sudskoj praksi nazire primjena distributivne dimenzije energetske pravednosti u pogledu pravedne raspodjele koristi i tereta među različitim dionicima energetskog sustava. Istodobno se otvara mogućnost da se načelo energetske solidarnosti razvije izvan puke ekonomske kategorije, uključujući i zahtjev proceduralne dimenzije energetske pravednosti, odnosno zahtjev za transparentnim i uključivim donošenjem odluka u energetskoj politici. Zaključuje se da je Sud Europske unije pozvan dodatno razraditi materijalni sadržaj i pravni doseg načela energetske solidarnosti, čime bi se ujedno doprinijelo jasnijem definiranju njegova odnosa prema energetskom suverenitetu država članica.
Autorska prava (c) 2025 Ana Pošćić, Narda Krnetić Blečić https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ZABRANA DISKRIMINACIJE PREMA PRAKSI EUROPSKOG SUDA ZA LJUDSKA PRAVA
Cilj je ovoga rada istražiti temeljna načela i kriterije na osnovi kojih Europski sud za ljudska prava postupa pri procjeni i donošenju zaključka o tome je li u konkretnim slučajevima došlo do povrede zabrane diskriminacije. Nadalje, radom se nastoji utvrditi na koja je pitanja potrebno odgovoriti pri provođenju testa diskriminacije, kao i na kome je teret dokazivanja, te koje je zaključke moguće donijeti na temelju uvida u izabrane presude Europskog suda za ljudska prava iz područja upravnog prava.
Autorska prava (c) 2026 Tamara Bogdanović https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
JADRANKO JUG, NEKRETNINE U POSEBNOM PRAVNOM STATUSU S POSEBNIM OSVRTOM NA POMORSKODOBRO, LEXPERA, ZAGREB, 2025.
Kratki prikaz knjige "Nekretnine u posebnom pravnom statusu s posebnim osvrtom na pomorsko dobro" autora Jadranka Juga, daje sustavan pregled nekretnina koje podliježu posebnom pravnom režimu u hrvatskom pravu, s posebnim naglasnom na institut pomorskog dobra. Autor uspješno spaja pravnu teoriju sa relevantnom sudskom praksom čineći djelo praktičnim vodičem za studente i pravnike.
Autorska prava (c) 2025 Mihaela Radulović https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
OSIGURANJE PARNIČNIH TROŠKOVA PREMA INTERNOM HRVATSKOM PRAVU
U radu se, nakon što se uvodno nastojalo odrediti pojam i ratio instituta, sustavno obrađuje institut osiguranja parničnih troškova (aktorske kaucije) prema internom hrvatskom pravu. Pritom su razmotrena pitanja tko su aktivno i pasivno legitimirani subjekti u incidentalnom postupku traženja i odlučivanja o polaganju aktorske kaucije, u kojem se stadiju postupka zahtjev za njezino polaganje treba postaviti, koje su posljedice propuštanja da se on pravodobno postavi, u čemu se kaucija može sastojati, tko odlučuje o njezinu polaganju te može li se i pod kojim uvjetima donesena odluka naknadno izmijeniti. Posebno se razmatra pitanje može li se tužitelju koji je dužan položiti aktorsku kauciju odobriti besplatna pravna pomoć. S time u vezi, ali i na načelnoj razini, otvara se dilema treba li i u kojim slučajevima socijalizirati rizik nemogućnosti naplate troškova postupka od osoba kojima je odobrena besplatna pravna pomoć.
Autorska prava (c) 2026 Mihajlo Dika https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
RASUĐIVANJE O ZAKONODAVNOM (VJERODOSTOJNOM) TUMAČENJU U TEORIJI RICCARDA GUASTINIJA I PRAKSI USTAVNOG SUDAREPUBLIKE HRVATSKE
U ovom radu prikazat će se teorijski okvir za analizu instituta zakonodavnog (vjerodostojnog) tumačenja. Prikazat će se i argumentacija Ustavnoga suda Republike Hrvatske od 11. srpnja 2023. kojom je ukinuo vjerodostojno tumačenje zakona u hrvatskom pravnom sustavu. Unutar teorijskog okvira posebno će se obraditi pojam tumačeće norme, usporediti zakonodavnu i tumačeću normu s obzirom na strukturu, funkciju i sposobnost djelovanja norme te stvaranje novog prava, uvesti tri varijante teorije o načelu diobe vlasti te prikazati elemente sudbene i tumačeće norme u kontekstu teorije o diobi vlasti. Unutar prikaza rasuđivanja Ustavnog suda prikazat će se uvidi Suda o prirodi vjerodostojnog tumačenja i razlozi koje navodi kao argumentaciju za ukidanje toga instituta. Na temelju postavljenoga teorijskog okvira analizirat će se rasuđivanje Ustavnoga suda
Autorska prava (c) 2025 Žaklina Harašić, Mario Krešić https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
NORMATIVNI I INSTITUCIONALNI OKVIR PRAVA PACIJENATA NA PRIGOVOR
Rad se bavi zaštitom prava pacijenata s posebnim naglaskom na institut prigovora promatran kroz hrvatski upravnopravni okvir i u usporedbi s europskim standardima. Istražuje se način normativnog i institucionalnog uređenja prava pacijenata na prigovor, pitanja posebnog upravnog postupka, usklađenost s odredbama Europske povelje o pravima pacijenata te modeli uređenja prava pacijenata na pritužbu u odabranim europskim državama. Posebna je pozornost posvećena pravnim mehanizmima zaštite, funkcionalnosti postojećeg sustava te ulozi povjerenstava i predstavnika pacijenata u jedinicama područne (regionalne) samouprave. Rad polazi od hipoteze da je hrvatski sustav formalno usklađen s europskim standardima, ali da ne pruža uvijek pouzdanu i sigurnu zaštitu prava pacijenata zbog nejasnih i zbunjujućih odredbi, budući da sustav zaštite putem pritužbi u Republici Hrvatskoj ne počiva na jedinstvenom postupovnom okviru, već se ostvaruje kroz više odvojenih postupaka pred različitim nadležnim tijelima. Rad sintetizira ključne nalaze, ocjenjuje funkcionalnost postojećeg sustava, ističe nedosljednosti i nedostatke te daje smjernice i prijedloge za poboljšanje normativnog i institucionalnog okvira zaštite prava pacijenata.
Autorska prava (c) 2025 SAŠA ZEBEC https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ULOGA DRŽAVE U OSIGURANJU RIZIKA PRIRODNIHKATASTROFA
Klimatske promjene uzrokuju sve učestalije i intenzivnije prirodne katastrofe, stvarajući značajne ekonomske i društvene gubitke na globalnoj i lokalnoj razini. Državna intervencija ključna je za smanjenje osigurateljnog jaza, stabilizaciju tržišta i jačanje otpornosti društva, kombiniranjem mjera prevencije (ex ante) i sanacije (ex post) kroz javno-privatna partnerstva. Rad prikazuje i opisuje državnu intervenciju te značaj socijalne uloge osiguranja s privatnog aspekta, ali i s razine države, jer država mora osigurati dostupnost i priuštivost osiguranja za ranjive skupine. Razni oblici javno-privatnih partnerstva omogućuju predviđanje troškova sanacije, čime se sprječavaju proračunski šokovi i fi nancijske poteškoće, dok se dodatna diversifi kacija rizika ostvaruje putem sve popularnijih izdanja katastrofalnih obveznica (engl. catbonds), koje privlače institucionalne ulagatelje i osiguravaju potrebna sredstva. Rad donosi analizu prijedloga Europske unije za uspostavu centraliziranog europskog sigurnosnog mehanizma za prevenciju i sanaciju rizika prirodnih katastrofa te navodi države diljem svijeta koje su uspostavile vlastite državne sustave za zaštitu i smanjenje rizika prirodnih katastrofa, uz poseban osvrt na francuski sustav, kao najstariji u Europi, i talijanski sustav, kao najmlađi. Iz oba je pristupa vidljiva važnost prilagodbe lokalnim specifi čnostima, što može poslužiti kao model za druge zemlje, kao i integrirani pristup koji je ključan za smanjenje osigurateljnog jaza i osiguravanje održivog gospodarskog rasta u kontekstu rastućih rizika prirodnih katastrofa.
Autorska prava (c) 2025 Morana Derenčinović Ruk https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
TAJNOST I NEJAVNOST PRETHODNOG KAZNENOG POSTUPKA U HRVATSKOM I KOMPARATIVNOM PRAVU
Rad analizira razgraničenje nejavnosti i tajnosti u prethodnom kaznenom postupku te učinke izmjena kaznenog zakonodavstva iz 2024. godine na dosadašnje shvaćanje tih pojmova, osobito pojma „nejavnosti“. U prvom dijelu rada ukratko se izlaže normativni okvir načela javnosti u hrvatskom kaznenom postupku, uz prikaz stajališta Europskog suda za ljudska prava razvijenih u kontekstu čl. 10. Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, kojim se jamči sloboda izražavanja, kao i čl. 6. st. 2., kojim se štiti pretpostavka nedužnosti. Drugi dio rada posvećen je hrvatskom normativnom razvoju režima tajnosti i nejavnosti u relevantnim segmentima prethodnog postupka, od inicijalnog teksta Zakona o kaznenom postupku iz 2008., preko reforme iz 2013., do recentnih izmjena iz 2024. godine. U nastavku se rada komparativno analiziraju rješenja Austrije, Slovenije i Njemačke. U posljednjem su dijelu rada sadržana zaključna razmatranja uz de lege ferenda prijedloge.
Autorska prava (c) 2025 Iva Parenta https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
RETROAKTIVNOST U OBVEZUJUĆOJ SUDSKOJ PRAKSI: IMPLIKACIJE ZA TURSKI POREZNI ZAKON Ustavni sudovi služe kao čuvari ustava, a njihove su presude obvezujuće za sve strane kako bi se osigurala vrhovnost ustava. U Turskoj postoji specifičan pravni lijek za rješavanje sudskih sukoba. Državno vijeće ovlašteno je rješavati sporove između svojih odjela. Ove odluke, „odluke o objedinjavanju proturječnih presuda,” obvezujuće su za sve sudove i upravna tijela. One se, zajedno s presudama turskog Ustavnog suda, u turskom pravu nazivaju obvezujućom sudskom praksom. Datum provedbe obvezujuće sudske prakse predmet je kontroverzi u turskoj pravnoj praksi. Cilj ovog rada jest rasvijetliti pitanje retroaktivnosti obvezujuće sudske prakse u Turskoj kroz usporedbu s praksama drugih zemalja, poput Njemačke, Francuske i SAD-a. Zatim, rad analizira porezna pitanja povezana s obvezujućom sudskom praksom i razmatra njezinu retroaktivnost u Turskoj. Na temelju provedenih analiza, obvezujuću sudsku praksu u području turskog poreznog prava potrebno je tumačiti s većim naglaskom na načelo jednakosti. Zabranu retroaktivnosti u obvezujućoj sudskoj praksi trebalo bi primjenjivati fleksibilnije. Osim toga, turskom Ustavnom sudu trebao bi omogućiti donošenje odluka o datumu izvršenja presuda. Sudu bi također trebalo dodijeliti dodatne prerogative, poput odgode izvršenja i zakonske odluke o ništavosti, kako bi se spriječile kontroverze oko njegovih odluka.
Autorska prava (c) 2025 Muhammet Durdu https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
MITIGATING DIGITAL PANOPTICISM IN THE WORKPLACE BY INTEGRATING HUMAN RIGHTS DUE DILIGENCE AND PRIVACY BY DESIGN FRAMEWORK
INTEGRIRANI PRISTUP ZAŠTITI PRIVATNOSTI RADNIKA U DIGITALNOM OKRUŽENJU: DUŽNA PAŽNJA U POGLEDU LJUDSKIH PRAVA I PRIVATNOSTI PO DIZAJNU Sveprisutnost digitalnih nadzornih tehnologija na radnom mjestu značajno je preoblikovala suvremene radne odnose, ali je istodobno otvorila brojna pravna i etička pitanja vezana uz privatnost radnika i njihovu autonomiju. Ovaj fenomen se sve češće opisuje pojmom „digitalni panopticizam“. U ovome se radu istražuje u kojoj mjeri postojeći pravni okvir, u kombinaciji s pristupom zaštiti privatnosti po dizajnu (PbD), može doprinijeti učinkovitijem odgovoru na izazove zaštite privatnosti radnika. Nakon što se ukazalo na ključne slabosti zakonodavnih rješenja i poslovne prakse, kao i na zahtjeve koje postavljaju radnici i njihovi predstavnici – čimbenike koji narušavaju ravnotežu između upravljačkih ovlasti i prava na privatnost – razmatra se potencijal okvira dužne pažnje u pogledu ljudskih prava (HRDD) za prevladavanje tih izazova. Budući da ni sam HRDD okvir nije bez nedostataka, dodatno se argumentira kako integrirani, sveobuhvatni pristup koji spaja HRDD i načela privatnosti po dizajnu (PbD) može predstavljati učinkovit sustav zaštite prava radnika. Takav pristup, osim što ublažava štetne posljedice digitalnog nadzora, promiče radno okruženje utemeljeno na povjerenju, poštivanju ljudskih prava i većoj organizacijskoj učinkovitosti.
hrvatski pravni okvir za zaštitu privatnosti.
Autorska prava (c) 2025 Andrijana Bilić https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
ANALIZA ZAK. ČLANKA XXXIV. IZ 1873. O IZMJENAMA I DOPUNAMA HRVATSKO-UGARSKE NAGODBE
Hrvatsko-ugarska nagodba (Zak. članak 1. iz 1868.) bila je kompromis kojim su uređeni ustavnopravni odnosi između dviju država. Međutim, prilikom oživotvorenja toga zakona pokazalo se da financijski dio nagodbe, ovlasti hrvatsko-slavonsko-dalmatinskog ministra bez lisnice, prava i dužnosti bana te položaj i uloga autonomne vlade nisu bili precizno definirani, čime je omogućeno različito tumačenje zakona. Samo pet godina kasnije stvorene su pretpostavke za izmjene i dopune toga zakona. U vrijeme revizije nagodbe Kraljevina Ugarska ostvarila je svoje nacionalne i političke ciljeve: sklopila je nagodbu s Austrijom i Hrvatskom, te usvojila Zakon o narodnostima. Postala je država koja je načelno ravnopravna s Austrijom i upravlja polovicom monarhije. Mađari su bili brojčano, ekonomski, politički i vojno znatno jači od Hrvatske, pa je zato hrvatsko nastojanje da putem izmjena i dopuna nagodbenog zakona Trojednica ostvari jednakopravnost bilo unaprijed osuđeno na propast. Ipak je Hrvatska dobila određene olakšice, napose u financijskom pogledu. U ovome radu, na temelju saborskih spisa, dnevnika Zastupničkog doma i Kuće velikaša zajedničkog sabora te zapisnika sa sjednica Ministarskog vijeća, analiziramo postupak usvajanja zakonskog članka o izmjenama i dopunama nagodbe i njegove odredbe.
pregovori o izmjeni i dopuni nagodbenog zakona
Autorska prava (c) 2025 László Heka https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0